svag antvcian ;itcistar. Det är denna svansens reduktion eller 

 resorption, .^om utgjort föremal tor ingående undersökningar. 



Professoi- Bakm-ukth i Doipat har 1.^87 pa ett, som det 

 synes mig, synnerligen utmärkt sätt behandlat denna fråga. 

 Han liai- \isat, att svansen hos grodlarven upphör att funk- 

 tionera och hlii- r)fverfl()dig, sedan de främre extremiteteima 

 framtirutit, emedan djuret nu äi- i stånd att förflytta sig den 

 hMutan. Härxid upph(')r det nervsystemets inflytande, som 

 behärskar cirkulationen af blod och näringsvätskor, hvilket har 

 till följd, att de väfnader, af hvilka svansen är byggd, afdö och 

 kärlen oblitereras. Ytterhudens celler, hvilkas turgor vitalis 

 försvinner i man som näringstillförseln aftager, skrumpna, d() 

 eller affalla. De öfriga väfnadernas celler degenerera, sönder- 

 falla och öfvergä i mer eller mindre grad i flytande form för 

 att såsom näringsvätska återbr)rdas den öfriga kroppen, som 

 under den starka tillväxten är i behof af mycken näring. Bar- 

 furth säger i likhet med Metschnikoff, att vandringscellerna 

 taga en synnerligen verksam del i detta förstöringsarbete. De 

 förtära de i upplösning stadda väfnaderna och öfverföra det 

 så omarbetade materialet till lymf- och blodbanorna för att 

 nära den öfriga kroppen. Svansen är sålunda ett slags ma- 

 gasin, dit kroppens tjänare, vandringscellerna, begifva sig för 

 att hämta föda och byggnadsmaterial för den i tillväxt stadda 

 kroppen. 



Under senare tider hafva andra forskare, Looss 1889, 

 Eberth 1894 och Noetzel 1895, fortsatt dessa undersökningar 

 och kommit till det resultat, att vandringscellerna ej deltaga i 

 att förstöra och bortföra väfnaderna i grodsvansen, utan att 

 vi här hafva att göra med- en ren upplösning af väfnaderna 

 till flytande form och att denna pä sä sätt beredda närings- 

 vätska direkt pä kortaste väg öfverföres till yngre och lifs- 

 kraftigare organ, som äro stadda i utveckling. A andra sidan 

 kunna de ej förneka, att sådana små partiklar, som ej kunna 

 lösas, uppätas och bortskaffas af vandringscellerna. 



Ännu torde dock ej sista ordet vara uttaladt i denna för 

 vår uppfattning om resorptionen i sträng bemärkelse inom 



