djurvärlden sa viktiga fråga. Omöjligt är ej, att en kommande 

 kritisk behandling af ämnet skall kunna sammanjämka de båda 

 åskådningssätten och påvisa, att vid resorptionsprocessen 

 vandringscellerna ingalunda äro overksamma, om också en 

 upplösning af väfnaderna på kemisk väg samtidigt äger 

 rum. Härför tala också följande exempel, beträffande insek- 

 ternas metamorfoser, som jag tillåter mig anföra. 



Det är en allmänt känd sak, att insekterna genomgå under 

 utvecklingen mer eller mindre invecklade förvandlingar, och 

 att mänga af dem vid öfvergången från larv till fullbildad 

 insekt hafva ett hvilostadium, så kalladt puppstadium, inskjutet, 

 då rörelseförmågan och näringsupptagandet äro undertryckta; 

 under denna skenbara hviloperiod försiggå dock viktiga inre 

 förändringar, hvarigenom flera organ och väf nåder upplösas 

 (histolys enligt Weismann) och endast ett fåtal lämnas mer eller 

 mindre oberörda af förstörelsen. Ryssen Kowalevsky och 

 holländaren van Rees hafva ådagalagt, den förre år 1887, den 

 senare 1889, att vandringscellerna äro de verkande vid denna 

 »histolys». De förtära och införlifva med sig stycken af väf- 

 nader och öfverföra sålunda omarbetad näring till platser, där 

 nybyggnad och renovering af organ måste ske. De angripa 

 härvid sådana väfnader, hvilkas celler genom rubbningar i cir- 

 kulationen försvagats, under det att de lämna oberörda de 

 fullkomligt lifskraftiga väfnaderna i den sa kallade »imaginal- 

 skifvan». Äfven Looss medgifver riktigheten häraf och för- 

 klarar, att organismen, alldenstund blodcirkulationen under 

 puppstadiet är mer eller mindre upphäfd, måste hafva till sitt 

 förfogande ett särskildt, mekaniskt verkande hjälpmedel som 

 förstör och afdödar väfnaderna och som genom att bortskaffa 

 näringsämnena ersätter cirkulationsorgan. Ett dylikt verksamt 

 hjälpmedel har organismen i vandringscellerna, som sönderdela 

 väfnaderna i smapartiklar, hvarigenom själfva kroppsvätskan 

 blir i stånd att intensivare verka upplösande. Dock synes Looss 

 mest br)jd för den åsikten, att kroppsvätskan hufvudsakligen 

 verkar upplösande, och att vandringscellerna hafva till uppgift 

 att bortbära upplösnings- och sönderdelningsprodukterna. 



