ttamiict IjotiyUiis I Ucn .L;c'ii<>m^kiiilit;a iiiaiitclhcklädiiciden lio^ 

 dessa djur tauii Mctscliuikolt konstant vu niänj^d olika bakterier, 

 af hvilka några stai"kt ei'iina om de bekanta Icprabacilleina, 

 andia om den lV)r()dande spirill, som nppträdei" vid den teber- 

 sJLikdom, som äi" känd undei- namnet typhus reeurrens. Alla 

 dessa bakterier såg han förföljas af vandringseellerna, gripas 

 och förtäras af dem. Men kampen, säger Met^^cilnikoft, äi" 

 ömsesidig ocii, da striden varit för ojämn, fann lian oeksa 

 vandringsceller d()dade och genomstungna af tali"ika långsträckta 

 bakterier. 



MetschnikofI hade sålunda lyckats bevisa, att vandrings- 

 cellerna angripa och förstöra främmande» i kroppen införda 

 ämnen. Men ej nog härmed. Med ofvan anförda fakta för 

 ögonen drog han den slutsatsen, att vandringscellerna hafva 

 sig tilldelade en profylaktisk eller hälsobevarande roll. Han 

 blef därigenom skapare af den så kallade »phagocytläran > i vid- 

 sträckt bemärkelse, som med sådan entusiasm omfattats och 

 ännu af mänga fasthålles, och enligt hvilken människan såväl 

 som djuren i de hvita blodkropparna, det vill säga vandrings- 

 cellerna, hafva det kraftigaste försvaret mot inträngande sm.itt- 

 ämnen. 



För att kunna framlägga fullgiltiga bevis för denna sin 

 lära utsträckte nu Metschnikoff sina experiment till ryggrads- 

 djuren. Jag skall här i korta drag framlägga några af hans 

 resultat. 



Såsom bekant anställer mjältbranden årligen svåra härj- 

 ningar bland våra kreatur. Sjukdomen, som är mycket smitto- 

 sam, härleder sig från en liten bakterie (Bacillus anthracis), 

 som uppträder i oerhörda massor i blodet och organen hos 

 det sjuka djuret. Metschnikoff införde små bitar af mjälte, 

 lefver, lungor, njurar m. m., tagna från af mjältbrand angripna 

 däggdjur, under rygghuden på grodor. Redan efter en halt dag 

 fann han, att grodans vandringsceller samlat sig omkring de 

 införda väfnadsstyckena och inlåtit sig i kamp med mjältbrands- 

 bacillerna, af hvilka en del redan hunnit förtäras och af cel- 

 lerna assimileras. 



