af cMi mängd torskaic, som diivi sago tTjiklaiing pa mänga 

 dittills gåtfulla fcMiomen. Frän tlcia hall srtktc man bekräfta 

 dess allmängiltighet f()r säväl vertebrerade som evertebrerade 

 djui-. Sa t. ex. utförde C. Hr-:ss ai- 1887 följande högst sinnrik|i 

 expeiiment. Man infr)ide under rygghuden af några försöks- 

 djur ett litet glaskäi"!, fyldt med i'enkultur af en baeill oeh fr^r- 

 sedt med en fin springlik ()ppning. När han uttog glaskäiiet, 

 fann han, att vandringseellerna genom den inflammation, som 

 framkallats genom införande af den främmande kroppen, an- 

 hopats omkring densamma samt inträngt i glaskärlet. Där 

 hade de upptagit kampen mot de innestängda bakterierna, 

 hvilkas antal aftog hastigare, ju talrikare de tillrusande van- 

 dringscellerna voro. Hess iakttog också efter inympning af 

 mjältbrandsbaciller, att hos de djur, som voro under tillfrisk- 

 nande eller redan tillfrisknat, bakterierna blifvit upptagna af 

 vandringscellerna, under det att hos andra, som förblefvo sjuka, 

 fria bakterier anträffades i blodet. Detta var ju ett vackert 

 bevis för riktigheten af Metschnikoffs åsikter. 



Aret förut hade Balbiani tagit till uppgift att utforska, 

 hvilket inflytande bakterierna utöfva på insekter och spindeldjur. 

 För den skull inympade han hos dem vissa förruttnelsebak- 

 terier med det resultat, att visserligen många dogo, men att 

 andra blott insjuknade och åter tillfrisknade. I det senare 

 fallet visade sig detta bero däraf, att vandringscellerna upp- 

 slukat och med sig assimilerat bakterierna. De, som gingo till 

 undergång, befunnos vara synnerligen blodfattiga insekter, t. ex. 

 flugor och fjärilar, under det att de blodrika gräshopporna 

 visade stor motståndskraft mot infektion. Äfven dessa Balbianis 

 försök talade sålunda för riktigheten af Metschnikoffs lära. 



Emellertid får det ej förtigas, att denna lära, såsom na- 

 turligt var, framkallat en liflig ännu pågående strid. Många 

 forskare, särskildt patologer af hög vetenskaplig rang, liafva 

 ställt sig tvitlande mot, ja, förnekat hela phagocytlärans bety- 

 delse för patologien och terapien. Sålunda upptager Flugge 

 i Breslau år 1888 denna fråga och lämnar, efter samarbete med 

 flera yngre forskare, en sakrik och utförlig kritik af den 



