78 



vandringsceller, hvarigenom blodet hejdas i sitt lopp. Hos 

 masken åter, som saknar fibrinämnet, förekommes förblödning, 

 då djuret skadats, genom kroppsbeklädnadens starka musku- 

 latur, hvilket medför, att sårränderna hastigt tryckas mot hvar- 

 andra och att den genom yttre våld uppkomna såröppningen 

 slutes. 



Men, huru har naturen förebyggt förblödning hos sådana 

 djur som t. ex. sjöborrarne, hvilka äro i saknad af fibrin och 

 på samma gång hafva ett så fast och hårdt hudskelett, att sår- 

 ränderna omöjligen kunna närmas? Såsom jag skall visa, är 

 det här vandringscellerna, som helt och hållet öfvertagit den 

 hämostatiska rollen. Sjöborren har en ansenligt stor kropps- 

 håla inrymmande utom inälfvorna en stor mängd vätska, som 

 till alla delar liknar blodet. Om denna vätska uttömmes i ett 

 glas, synes den till en början vattenklar, men efter en kort 

 stund blir den grumlig, och så småningom söndrar den sig i 

 tva delar, en vattenklar vätska eller serum och en geléartad, 

 slemmig massa. Här har sålunda en koagulation ägt rum, 

 utan att fibrinet haft något att därmed göra. En mikroskopisk 

 undersökning af den »slemmiga massan» ger nämligen vid 

 handen, att densamma utgöres af uteslutande af vandrings- 

 celler, som mer eller mindre intimt sammanflutit med hvar- 

 andra till nätverk eller plasmodier och som med sig förenat 

 de öfriga i kroppsvätskan befintliga cellerna. Inuti kroppshålan 

 förhindras en dylik koagulation eller rättare plasmodiebilning 

 genom att kroppsvätskan hålles i litlig rörelse, framkallad af 

 de cilierade celler, som närmast begränsa hålan. En plasmodie- 

 bildning inträder endast då, när vätskan undandrages verk- 

 ningarna af dessa cilierade celler och försättes i full stillhet. 

 Om nu det hårda, fasta skal, som omger djuret, skadas^ hvilket 

 ej sällan inträffar ute i den fria naturen, så skulle en mycket 

 hastig förblödning uppstå, synnerligast om skadan är stor. 

 Nu sker emellertid ej detta, såvida ej såröppningen är allt för 

 betydande. Orsaken härtill ha vi att söka hos vandringscel- 

 lerna, som inom mycket kort tid, ofta blott några få timmar, 

 befinnas hopade vid öppningen. Här förenas de med hvarandra 



