lOO 



västra Australien etc. Gränsen mot söder bestämmes af is- 

 förhållandena. Macrocystis kan näppeligen trifvas å sådana 

 kuster, där is brukar bildas, eller om detta också ej äger rum, 

 där isflak hopa sig. Ty dess sköra flytande skott komma 

 naturligtvis att i båda dessa fall bli ytterst illa åtgångna. 

 Under den svenska sydpolarexpeditionens vistelse på Sydgeor- 

 gien inträffade det, att Grytviken, där Macrocystis i mängd 

 förekommer, tillfrös. Då isen strax därefter åter gick upp, led 

 Macrocystis svåra förluster. I antarktiska trakter kan väl 

 kanske fmnas en eller annan lokal, där den skulle kunna i 

 fred växa sig stor och kraftig, men i allmänhet är dess existens 

 därstädes omöjliggjord genom drifisens verksamhet. 



Kring kusten bildar Macrocystis ett skarpt markeradt band, 

 som, betraktadt från någon höjd, ter sig ganska egendomligt 

 ut. Den förekommer på ett djup af ungefär 2- — 25 meter och 

 trifves nog bäst på botten, som består af stenar, kring hvilka 

 rotens flätverk kan sluta sig. Om bottnen sluttar brant utåt, 

 få vi ett smalt, - sluttar den åter långsamt, ett bredare 

 kelpband. Inåt begränsas detta af den häftiga bränningen, 

 som kelpen icke kan motstå; utåt upphör det, då bottnen blir 

 för lös, och endast en eller annan sten, större mussla o. dyl. 

 kan då erbjuda fäste. Dess massa är stundom så tät, att man 

 endast med ansträngning ror båten igenom, icke minst därför 

 att årorna ständigt snärjas in af de otaliga hopsnodda guir- 

 landerna. Men saken har äfven sin fördelaktiga sida. Ty kel- 

 pen utgör ett osvikligt märke på grund, och i de farvatten, 

 där den växer, kunna märkena aldrig bli för många. Denna 

 icke oviktiga betydelse insågs, såsom vi ofvan sett, redan af 

 de gamla sjöfararna från de stora upptäckternas tidehvarf. Det 

 ena med det andra, en kort framställning af den märkvärdiga 

 algens lifshistoria och byggnad torde kunna påräkna icke-fack- 

 mannens intresse. 



Macrocystis tillhör familjen Laminariaccc bland brunalgerna. 

 Att den är en laminariacé kan man kanhända icke utan vidare 

 se på de fullväxta exemplaren, men därom ge oss groddplan- 

 torna, som ofta anträffas, säkert vittnesbörd. De minsta grodd- 



