och torde ha sin betydelse i att de öka säiikets tyngd, hvar- 

 igenom vågorna få det svårare att bortföra hela växten, fast- 

 än den är fästad vid ett lösliggande föremal, livilket sannolikt 

 är det vanligaste. Rotens väldiga, rundade, något tillplattade 

 flätverk kan bli ända till en meter i genomskärning, ja, troli- 

 gen därutöfver, då det ju vore egendomligt om jag skulle ha 

 råkat få se de största. 



Teoretiskt taget borde de på vattnet flytande grenarne 

 kunna bli hur långa som helst. Men stammen är i förhällande 

 till sin stora längd mycket klen; är den en centimeter i genom- 

 skärning, får den nästan betraktas som ganska grof. Oupp- 

 hörligt utsatt för slitningar af de oroligaste vågor, som gå pä 

 vår jord, brytes lätt en gren af och föres bort. Efter hvad 

 jag observerat, torde det kvarblifna stycket icke kunna växa ut 

 igen. Ju längre grenen har blifvit, dess större är naturligtvis 

 äfven risken, och tjockleken håller alls icke jämna steg med 

 längdtillväxten, utan ökas ej märk^bart. Det rikliga slem väx- 

 ten afsöndrar, kan möjligen något minska friktionen mot 

 vattnet. 



De mått, som af olika författare lämnats pa längden af Ma- 

 crocystis äro mycket växlande. De större belöpa sig till ungefär 

 300 meter, en utan tvifvel ganska stor öfverdrift, ehuruväl kanske 

 under särdeles gynnsamma omständigheter en eller annan gren 

 skulle kunna hinna denna längd, innan den blir afsliten. I all- 

 mänhet torde grenarne icke nå ens 100 meter, åtminstone 

 att döma efter min egen erfarenhet. De exemplar, — och de 

 äro mycket talrika — som med sina rötter omspinna något 

 smärre lösliggande föremål, kommer förr eller senare att helt 

 enkelt af vågorna transporteras upp på land. Ty det fordras 

 en betydande tyngd hos rotpartiet för att kunna hålla igen, 

 när vågor och tidvatten kontma, då ju den flytande bladmassan 

 erbjuder utmärkta angreppspunkter. Utefter stränderna ligga 

 massor af Macrocystis uppkastade, ofta med fullständigt rot- 

 system, som ännu ansluter den sten, som utgjort fästet, och 

 hvarje storm gör nya skördar. 



