I09 



blott af ett tätt vid pansarkanten framskjutande, helt kort och 

 till sin form hälft rörformigt tak (ifver öron()ppningen. 



Tandbeväpningen är svag. Såsom hos andra bältdjur 

 saknas tänder framtill, men baktill sitta i hvar käkhalfva r)f\an 

 8, undertill 9 enkla från sidorna hoptryckta tänder. 



Fötternas bildning är högeligen intressant. Framfötterna 

 bära 5 klor och sägas i handböckerna till sin byggnad öfver- 

 ensstämma med bältornas, men 

 så är ingalunda fallet. De tre 

 yttre tårna eller fingrarne äro för- 

 sedda med ytterst kraftiga gräf- 

 klor (fig. 33). Den första och 

 andra tån (tummen och pekfin- 

 gret) äro däremot visserligen gan- 

 ska långa, men så spensliga och 

 svaga, isynnerhet gäller det om 

 tummen, att de ingalunda tjänst- 

 göra som gräforgan. De äro ock 

 vikna in under de andra tårna, 

 så att den andra tåns klo ligger 

 under den tredjes och stöder sig 

 mot den. Första tåns klo är så 



tunn och svag, samt så h"tet nött Fig. 32. Bältmus en ngt en , gängse 

 ^H Hpn fvHUffPn är q^ o-nHf Qnm handböcker förekommande figur. Fram- 



att aen tyaiigen ar sa goat som ^^^^^^.^^ ^^.^ ^ock felaktigt afbiidade. 

 funktionslös. Den är 6-7 mm. (jfr texten och nästa fig.) 



lång men blott Vi mm. tjock eller 



knappt det på midten. Att en sådan klo ej passar till ett 

 gräforgan ligger i öppen dag. Således utföres gräfningen 

 af de tre yttre klorna. Det är framfötterna, som ha det värsta 

 arbetet; de äro därför starkare än bakfötterna, hvilkas upp- 

 gift är att blott skaffa undan det af framfötterna lösgräfda 

 materialet. De äro därför svagare byggda, men visa ej dess 

 mindre intressanta tillpassningar till sin funktion, som består 

 i att skofla undan den lösa sanden. Ingen af tårna har här 

 reducerats, utan de finnas alla vid sidan af hvarandra och 

 bilda en ganska stor yta. Men denna har ytterligare förstorats 



