1 14 



släkte skulle betecknas med sitt eget vetenskapliga namn, 

 hvilket ej på några villkor skulle kunna få användas för mer 

 än ett släkte inom djurriket. För att i någon mån belysa den 

 förvirring, som rådde, innan dessa båda forskare ingripit, må 

 några exempel anföras, Canis = hund användes tillika som 

 namn pä en haj; Hystrix ■= piggsvin, brukades likaså för en 

 taggig fisk; Liipiis = varg, för fisken hafkatt; Miistela = mård, 

 för skärlånga; Lepiis = hare, för sjurygg; Viilpes = räf, för 

 en haj; Aquila = örn, för ett slags rocka; Cuciiliis -^ gök, 

 Hiriindo = svala och Milviis = glada, användes alla tre äfven 

 för knorrhanar; Passer = sparf, för flundra; Tiirdus = trast 

 och Meriila = koltrast, båda för snultrefiskar; Råna = groda, 

 för marulk; Asellus = gråsugga, för torsk-arter; Gry Hus = 

 syrsa, för hafsål o. s. v. Det är lätt att inse, hvilket virrvarr 

 skulle orsakas af sådana dubbla användningar af de zoologiska 

 namnen. 



Artedi omkom genom olyckshändelse vid unga år, men 

 Linné fullföljde arbetet och framlade ungefär 20 år senare reg- 

 lerna för den så kallade binomenklaturen, enligt hvilken hvarje 

 djur (eller växt) skulle ha tvenne namn, ett utmärkande släktet 

 och ett arten. Härigenom vanns den ofantliga fördelen, att, 

 då släktnamnet aldrig fick användas mer än en gång inom 

 hela djurriket och artnamnet blott en gång inom släktet, en 

 djurart tillräckligt tydligt betecknades för att ej kunna för- 

 växlas med någon annan i tal och skrift. Förut hade man 

 varit nödsakad att upprepa långa fraser eller citera hela be- 

 skrifningar af olika författare för att göra begripligt, hvilken 

 djurform man åsyftade. T. ex. för att beteckna torsk på ett 

 vetenskapligt och internationellt fullt förstäbart sätt skref 

 Linn K kort och godt Gadiis callarias. Hans föregångare åter 

 fingo försöka att göra sig begripliga genom att skrifva »Morhua 

 vulgaris, maxima Asellorum species Bellon», hvilket betyder: 

 den fisk, som af Belon kallats »den vanliga torsken, den största 

 torsk-arten». Men då läsaren eller åhöraren kanske ej kände 

 Belon's skrifter, fick man för säkerhets skull också citera 

 Gessner: »Molvus seu Morhua altera minor , hvarmed samma 



