Ur alfågelns lif. 



At Henrik Hassclgrcii. 



Ifågeln, Hareida hyemalis L., som på gotländ- 

 .^^-ska kallas alle (någon gång kaulus), är den 

 ^ t:»^ gamla gutaöns inbyggare kär. 



När allarna höstetid infinna sig vid Gotlands 

 ^^: kuster, hälsas de med glädje af hög och låg. 

 ■.^Och den för naturen och fågellifvet intres- 

 serade har godt tillfälle studera dem vintern lång. Vid Visby 

 få de ej skjutas inom 300 m. från stranden, och det tyckas de väl 

 ha reda på, ty här äro de helt orädda och låta gärna betrakta 

 sig, men utanför detta område och på andra ställen vid kusten 

 äro de skyggare, och där ligga de i allmänhet större flockarna 

 längre ut och mer i säkerhet. 



En del af mina iakttagelser i det följande skilja sig högst 

 betydligt från den skildring af alfågelns biologi, som gifvits i 

 »Nordens Fåglar» af Kolthoff och Jägersköld. 



Allén igenkänner man redan på långt hall, när han nalkas 

 flygande, på vingarnas fladdrande rörelse. Vanligen kommer 

 han i flock. Han flyger hastigt och jämförelsevis lågt, om- 

 kring 2 meter (■)fver vattenytan, i allmänhet rakt fram, mera 

 sällan i bågar och vanligen kortare stycken åt gången. När 

 allén sänker sig för att ta vatten, saktar han ej farten, utan 

 kastar sig så häftigt i, att vattnet* yr om honom. 



Redan i dagningen finner man allarna sysselsatta med sitt 

 fiske, och de hålla på i senan kväll; nattetid gå de upp på 



Fauna och Flora. o 



