I30 



någon enslig strand. I Blekinge drager han hvar dag in från 

 de yttersta skären inåt i vikarne för att söka föda. 



Här vid Gotlands kuster ha de ej ondt om mat. De 

 exemplar jag undersökt, ha alltid varit fullproppade af föda, 

 hvilken till största delen utgöres af mindre kräftdjur, synner- 

 ligast af den s. k. »strandlusen», ett kräftdjur af en gråsuggas 

 skapnad, men smalare och något längre. Allén sväljer dessa 

 djur hela. Magsäcken är, som sagdt, när här är isfritt, hvil- 

 ket det nästan hela året är, fullproppad af föda, och tarmarne 

 fulla. Fågeln är nu fullt användbar till föda om ock något 

 tranig i smaken. 



Allens dag upptages till större delen af sökandet efter föda. 

 Han dyker därför tidt och tätt ned till bottnen. I medeltal 

 stannar han V. minut under vattnet åt gången. När han 

 ger sig ned, hoppar han ej upp med stjärten i luften sa som 

 t. ex. ejdern, utan dyker mera tvärt ned. Han simmar sedan 

 i 45^ vinkel mot ytan ned till bottnen. Helst ligger han och 

 fiskar innanför strandbränningen på jämförelsevis grundt vat- 

 ten och tycks föredraga sten- och sandbotten; jag har dock 

 äfven sett honom fiska på 15 fots vatten och dybotten. Så- 

 lunda går han ned i Visby yttre och inre hamn, den förra med 

 18 och den senare med 15 fots vatten. Han kommer snedt upp 

 och med stor fart, och skakar sedan vanligen hufvudet några 

 gånger. Fiskar han i flock, hvilket han vanligen gör, har jag 

 dock aldrig sett, att de bakersta vid uppkomsten skulle flyga 

 till téten o. s. v. Här ligga de vanligen på samma fläck, en- 

 dast sakta dragande sig åt något annat håll, eller alla eller 

 en del plötsligt förflyttande sig ett längre stycke genom flykt. 

 I regel dyka alla i flocken nästan på en gång, men vid större 

 flockar kan dock en eller annan fmnas kvar på ytan. 



Alfågeln har under fjädern en mycket tät, tjock och varm 

 dunpäls af grå färg, hvadan han troligen ej har minsta kän- 

 ning af kölden. Alfågeln är lätt att stoppa. Skinnet är starkt, 

 och halsskinnet kränges lätt öfver hufvudet och behöfver så- 

 lunda ej uppskäras. 



