klädas stora ytor af Polilia annotiiKi L., Iivilken bildar slutna, 

 jämna mattor, väl bindande sanden, eliuiii de fina moss-stjäl- 

 karne knappast något eller blott med en eller iiiinaii imlli- 

 meter uppskjuta ur denna. Dessa mattor skimra vid torr 

 väderlek med en fin, guldbrun sidenglans, hvilken man tV^rst 

 på nära håll finner vara orsakad af en vegetation. 



Till det mest karaktäristiska af sandtloran höra slutligen 

 de mosstufvor, hvilka i stor mängd finnas strödda a de ur 



Fig. 37. Slättö-sand. Stenblock med Grimmia-tufvor. I-'ot. af 1. -Mellgren.'^ 



sanden uppskjutande stenblocken och till någon del äfven på 

 själfva marken, där denna består af gröfre grus eller åtmin- 

 stone sluter en och annan ägg-stor sten. Äfven då moss- 

 tufvan skenbart hvilar på sanden, fmner man nämligen, att den 

 städse uppvuxit på en sten. Smärre, löst liggande stenar 

 öfverklädas stundom nästan rundt om af mossa. På sä sätt 

 är växten förankrad på den lösa grunden och undgår att ryc- 

 kas med af yrsanden. Dessa mossor utgöras af några Grim- 

 mia-arter. G. ericoides Schrad. bildar större, lösare, grågröna 

 tufvor, G. heterosticha C-Miill. mycket varierande, men i sin 



