'50 



del fartyg hiinno göra två turer under säsongen och det största 

 antal, som någon ångare lyckades taga pa en säsong, togs af 

 »Proteus» 1875, iiäiniigen 44,377 st. Men rekordsumman för 

 en enda tui' under hela själhuiid^fangstens historia var 42,242. 

 Detta kolossala antal uppnåddes af »Neptune» ar 1888. Men 

 det blef nu tydligt, att reglerande bestämmelser snart måste 

 införas, för att ej stammen af själhundar skulle alltför illa tilltygas. 

 I detta syfte bestämdes genom lag af ar 1893, att intet fartyg 

 skulle få företaga mer än en fängstresa om året och att all 

 fångst efter 20 april skulle vara förbjuden. Det är nämligen huf- 

 vudsakligen de nyfödda ungarne, som fångstmännen döda. Börjar 

 därför fångsten f()r tidigt, äro ungarne alltför små och magra 

 för att lämna godt resultat. Ett par dagars uppskof gör där- 

 för en ofantlig skillnad, emedan tillväxten sker oerhördt fort. 

 Vikten af späck och skinn varierar i genomsnitt mellan 35 och 

 60 engelska skälpund pr styck. Den andra turen återigen or- 

 sakar ej sällan ett ödslande med lif, emedan isen då är skör 

 och isfälten ofta plötsligt brytas sönder och skingras, hvarvid 

 en mängd dödade själhundar utan någon nytta gå förlorade. 

 Fångsten tillgår nämligen så, att fartygen uppsöka isfälten, 

 där själhundarne ha ynglat, och därpå dödas så stora mängder 

 af djur, som kunna åtkommas. När detta skett, bärgas fång- 

 sten, och medan isen ' är fast och vädret kallt går detta bra, 

 men längre fram på våren bli förhållandena ogynnsammare, 

 såsom redan antydts. 



Men själhundarne yngla ej alla år på alldeles samma tid 

 och detta gör att fångstmännen lätt kunna missräkna sig. Mr. 

 Thomas Southwell, från hvars meddelande detta är hämtadt, 

 omtalar, att man 1905 gjorde ett sådant misstag. Stödda på 

 erfarenheten från föregående år, öfverenskommo fångstmiännen 

 att ej löpa ur hamn förr än kl. 8 på aftonen den 13 mars 

 (i st. f. den 10 mars förut) och att inga själar skulle dödas 

 förr än den 15. Nu voro isförhållandena ogynnsamma, ty pack- 

 isen hade drifvit fortare och längre söderut än vanligt. Följden 

 häraf var, att fartygen försent kommo till sina fångstplatser. 

 Den enda, som hade god tur var >Eagle», som på fyra dagar 



