179 



är, och i ett nu äro ett par tjog ikring honom, sä att han till 

 slut förtvitlad sätter sig på marken, omgifven af den skrikande 

 skaran. Så snart han försöker tlyga, upprepas scenen, tills 

 de försvinna ur vår åsyn. På ängen i närheten af stranden 

 finna vi tlera gånger strandpiparens ägg. Somliga af dessa 

 hvila pa ett underlag af kiselstenar, som fågeln själf burit dit. 

 Åtminstone vid ett tillfälle låg en dylik bale på gräsmatta, där 

 för öfrigt ingen småsten fanns i grannskapet. Vid stranden 

 finna vi strandskatan bosatt. Hennes 3 ägg, som vid denna 

 tid äro nylagda, hvila ofta på ett underlag af fårspillning. 

 Strandskatorna bo långs hela den steniga stranden, men så 

 långt från hvarandra som möjligt, tycks det. Vi få gå åtmin- 

 stone V2 km., innan vi komma till nästa par. 



Följande dag, den 15, lämnade vi Kåreholm för att före- 

 taga en längre fotvandring till några träsk, där man sagt oss 

 att långnäbban häckade. När vi anlände dit, iakttogo vi till 

 att börja med ingenting anmärkningsvärdt, endast beckasiner 

 och vipor, som öfverallt läto höra sig. Följande träskets ena 

 kant hade jag redan uppgifvit allt hopp att få se något af in- 

 tresse, då plötsligt en fågelmed lång näbb och långa ben kom 

 flygande emot mig, ifrigt skrikande »te-vi-it te-vi-it». Det var 

 verkligen långnäbban, Limosa limosa (= oegocephala), som jag 

 sålunda fick se. Strax efteråt upptäckte jag en annan, stående 

 ute i träsket bland vassbeväxta tufvor, på hvilken jag tydligt kunde 

 se den rostbruna halsen öfver vassen. Snart fick jag se flera 

 af dessa intressanta fåglar, under den korta stund jag hade 

 på mig åtminstone ett tiotal par. De flesta flögo ikring mig 

 på mycket nära håll, andra höllo sig mycket högt uppe. I regel 

 uppträdde de parvis. Långnäbbans läte är, enligt mina anteck- 

 ningar, dels det förut nämnda te-vi-it, te-vi-it, dels ett kortare 

 tevit samt tvet m. fl. läten. När hon flyger håller hon näbben 

 framåtriktad, halsen något indragen, stjärten utbredd samt 

 benen sträckta rätt bakåt. — Småningom mötte jag min kamrat, 

 som funnit flera kullar beckasinägg samt sett brushanar i 

 mängd. Beckasinerna häckade här mera typiskt än i Kåre- 

 holmstrakten, d. v. s. på tufvor ute i träsket. När vi tillsam- 



