varit talrik »uti en elf vid Söderfors bruk» på 1870-talet och i Joh. 

 Lundström's »Söderfors Ankarbruks Historia», tryckt 1791, 

 uppgifves bäfvern finnas i Dalälfven. Emellertid är det väl 

 troligt, att den ungefär strax efter den tiden gick sin under- 

 gång till mötes. 



Numera finnes ej längre bäfver i någon del af- landet. 

 Längst kvarlefde den i Jämtland, där troligen den sista sågs 

 omkring 1873. I Norge finnes däremot bäfver ännu och likaså 

 i Elbe och Rhöne. 



Ovanligrt uppträdande af stork. 



I midten af februari 1904 iakttog undertecknad en stork 

 strax utanför Kristianstad. Vid tillfället lågo snödrifvor här 

 och där. En vecka senare återsåg jag honom på ungefär 

 samma plats. Förmodligen hämtade han sin föda från af- 

 skrädeshögarne invid några gårdar, i hvilkas omedelbara när- 

 het jag såg honom. Enligt invånarnes uppgift hade ett par 

 hela vintern uppehållit sig i grannskapet. 



Kristianstad 1906. Ture Sandgren. 



Den största huggrorm, 



som tillvaratagits i Sverige, dödades af provinsialläkaren dr. 

 Elias Fries den 8 juli detta år i Hamra kronopark i Dalar- 

 ne och insändes till Riksmuseum. Detta exemplar, som var 

 af den svarta varieteten, mätte 69 cm. från nosen till svans- 

 spetsen. Det största kända exemplar från det öfriga Europa 

 är visserligen ännu en cm. längre, men intet svenskt exemplar, 

 som finnes omtaladt i litteraturen har varit större än något 

 öfver 66 cm. Dr. E. Fries skrifver från Loos: »Veterligt har 

 ej i mannaminne någon orm setts eller dödats här.» Hugg- 

 ormarne äro alltså mycket sällsynta där, men deras nordgräns 

 ligger vid en betydligt högre breddgrad. I Riksmusei samlin- 

 gar finnes en huggorm från Kvickjock. Detta torde vara den 



