i84 



Käkstyckets bredd vid basen af hörntänderna är omkring 80 

 mm. och största diametern af hörntändernas tandhålor är 30 

 mm. Häraf kan man sluta sig till att storleken af denna forn- 

 tida vildgalt har varit ungefär densamma, som på' en kraftig 

 nutida vildgalt från södra Ryssland och vida öfverlägsen de 

 degenererade ättlingar, som man får se i Tysklands jaktparker. 

 Sidoframtänderna äro utfallna och kindtandspartierna saknas 

 tyvärr, så att man ej kan yttra sig om djurets individuella 

 ålder. 



Det vore önskvärdt, om alla liknande fynd med omsorg 

 tillvaratogos och lämnades till Riksmuseum eller annat museum^ 

 hvarest dess bevarande vore säkert. 



En intressant mås. 



I västra deien af Medelhafvet, hufvudsakligen i det 

 Tyrrhenska hafvet lefver en mycket intressant måsform, som 

 vi på svenska skulle kunna kalla med öfversättning af 

 dess italienska namn den korsikanska måsen. Ganska sent 

 blef den känd af ornithologerna, i det att den ej förr än 1826 

 beskrefs och då kallades Lams audouini efter den franske 

 ornithologen Audouin. Redan denna sak tyder på sparsam 

 förekomst och ringa utbredning, men ännu märkligare är att ung- 

 fåglarne af denna mås ej blefvo kända förr än för ett par år sedan^ 

 då de beskrefvos af den italienske ornithologen grefve Arrigoni 

 DEGLi Oddi. Detta beror på, att häckplatserna äro så otill- 

 gängliga. För så vidt man vet, häckar den korsikanska måsen 

 nämligen blott på tre klippöar vid Sardinien nämligen Mal di 

 Ventre på västsidan samt La Vacca och II Toro utanför syd- 

 västspetsen. Dessutom uppgifves den skola häcka på en liten 

 ö, Columbretes i Valencia-bukten. Fullt autentiska Agg torde 

 ej ha erhållits förr än i år. Då fågeln ej håller sig vid häck- 

 platserna ströfvar den omkring öfver öppna hafvet och det 

 är därför än märkvärdigare, att dess utbredning är så inskränkt^ 

 att den ytterst sällan träffas öster om Italien eller väster om 

 Gibraltars sund. Såsom det ägnar och anstår en dylik pela- 



