i86 



såg jag på det blå vattnet några egendomliga hvita föremål 

 eller kanske rättare upphöjda linjer just där, som det nästan 

 färska vattnet från Saguenayfloden blandar sig med S:t Law- 

 renceflodens starkt salta. Då vi kommo närmare och kikaren 

 tagits till hjälp, såg jag snart nog, att det var lefvande varelser, 

 och under en veckas tid hade jag godt tillfälle att studera 

 dem och deras rörelser. 



Det visade sig vara den från nordiska haf välbekanta 

 h vitfisken (Delphinapters 1. Beluga leucas) som förekommer 

 i talrika flockar, en tumlare af 3 — 5 meters längd, som full- 

 växt helt hvit, utan ryggfena. Att den här hade sitt tillhåll, må 

 väl närmast förklaras så, att sötvattensfaunan från Saguenay- 

 floden hejdades af S:t Lawrenceflodens salta vatten och gaf 

 hvitfisken rikligt med näring, särskildt då jag icke på hela 

 resan från Belle Isle Strait (mellan Newfoundland och Labra- 

 dor) till S:t Catherine Bay och tillbaka såg en skymt af en 

 hvitfisk. Endast sällan kom ett ensamt djur på längre afstånd 

 från flodmynningen, men de lefde där flockvis. 



Mot den blå vattenytan kunde man synnerligen väl iakt- 

 taga alla deras rörelser. De simma i regel i rad, och endast 

 sällan får man se ett par i jämbredd. I språnget höja de icke 

 kroppen helt öfver vattenytan, utan den runda ryggen, hvilken 

 alldeles saknar fenor, bildar i vattenbrynet en starkare eller 

 svagare krökt båge. Ser man på nära håll en ensam hvitfisk 

 göra sitt språng, tänker man ovillkorligt, att han slår »kuller- 

 bytta» i vattnet och icke rör sig framåt, men i själfva verket 

 kommer han upp ett godt stycke längre fram för att slå nästa 

 kullerbytta. Just i språnget liknar tumlaren en bukt af en 

 orms cylindriska kropp. Ser man så en floc^k af fyra — fem 

 djur eller flera, som röra sig framåt i kölvattenslinje, ligger 

 den tanken nära till hands, att det är ett djur man ser, och 

 hvad kan det då vara annat än en orm? 



Oftast röra djuren i en flock sig framåt i en viss takt — 

 ungefär som när en flock springare visar sig öfver vattenytan, 

 det är en liten obetydlig tidsskillnad mellan de första djuren 

 i flocken och de sista — så att de nästan samtidigt, det främsta 



