i87 



djuret i radiMi f()rst, visa ryggen (ifvcr vattenytan och slå sin 

 lilla kullerbytta, livilket ytterligare förstärker intrycket af sam- 

 inaiihaiig. Det heli()fves verkligen icke någon mycket liflig 

 fantasi ellei" någon större lust att servera skepparhistorier för 

 att på grundlag af ofullständiga iakttagelser göra en »stor 

 sjöorin» af dessa trefliga tumlare. Stor kan den också lätt 

 blifva efter behag; ser man två flockar i rad på något afstånd 

 från hvarandra, kan fantasien lätt supplera ett felande stycke, 

 likaväl som den kan förse sitt foster med hufvud och svans. 



En observation, som jag här vill omnämna, ehuru jag icke 

 fick deri så noggrant genomförd, att jag vågar framlägga den 

 som säker, är, att hvitfisken tycktes visa sig i största antal 

 och vara mest liflig, under den tid, då strömmen gick in ', d. v. s. 

 då skillnaden i saltaktighet mellan de båda vattenströmmarne 

 var störst. 



Och man kan ju mycket väl tänka sig, att äfven ute på 

 det öppna hafvet på gränsen mellan två olikartade ytströmmar, 

 särskildt goda lifsvillkor skulle kunna erbjudas delfmer, som 

 simmande flockvis i kölvattenslinje lätt kunde tydas som »ormar». 



K. A. G. 



Svartstrupade trasten iakttag-en i Ystad 1901. 



Med anledning af det fynd dii (\t\-\\rc\'dri{Tiirdiis atrigiilaris), 

 som omtalas i andra häftet af denna tidskrift (sid. 90), har pro- 

 vinsialläkaren d:r O. Ottosson benäget meddelat följande iakt- 

 tagelse. »Den 3 jan. 1901 uppenbarade sig en fågel af denna 

 art i lasarettsträdgården i Ystad. Han uppehöll sig flera dagar 

 i ett hagtornsträd, som erbjöd honom föda i mängd. Han 

 visade ej den ringaste skygghet, utan kunde jag betrakta ho- 

 nom på en meters afstånd. Han var mycket nyfiken och ofta, 

 när jag betraktade honom, hoppade han ända bort till mig och 

 började sjunga; sången var ett svagt, melodiöst kvitter. Under 

 €n veckas tid stannade han kvar i trädgården, men då en dag 



^ Detta beror utan tvifvel därpå, att fiskarne, hvilka hvitfisken jagar och äter, 

 vid flodtid stiga mot land och vid ebbtid draga sig tillbaka. Red. 



