194 



aporna äro tillpassade till klättring, men människorna till upp- 

 rätt gång på marken. Hos de förra äro därför armarne de 

 starkaste, hos de senare däremot benen. Detta framgår bäst 

 af några jämförande siffror. Om ryggradslängden tages som 

 enhet, utgör armarnes längd hos de människoliknande aporna 

 96 — 122 procent däraf, mot endast 80 hos en europé. Benen 

 däremot äro hos de förra blott 89 — 96 procent af ryggrads- 

 längden, mot 117 hos den senare. Foten är hos de förra en 

 klätterfot med motsättlig stortå och med den platta (ej som 

 hos de högre människoraserna hvälfda) sålan riktad något 

 inåt, så att dessa varelser vid gång pa marken trampa mer 

 eller mindre på fotens ytterkant. 



Trots denna och en del andra olikheter är anthromorpher- 

 nas fot till sin byggnad en fot i verklig mening med häl och 

 ej en hand, fastän man med orätt kallar dessa djur »fyrhändta». 

 Då dessa apor ej gå fullt upprätta, har deras ryggrad i mindre 

 grad antagit den sigmoida (S-formiga) krökning, som är så 

 karaktäristisk för människornas och är en tillpassning till 

 underlättande af kroppens balansering i den upprätta ställ- 

 ningen. Med afseende på skallen faller det framför allt i 

 ögonen, att hjärnskålen hos anthropomorpherna är så liten i 

 jämförelse med det starkt framskjutna och kraftigt utvecklade 

 käkpartiet. Ansiktet blir därigenom starkt sluttande. Hos 

 människorna är däremot hjärnskålen den dominerande delen af 

 skallen och ansiktet nästan vertikalt. Denna olikhet framträder 

 i synnerhet vid en jämförelse af hjärnskålens rymd. Hos 

 människan är det i stort genomsnitt omkring 1,500 kubikcm., 

 hos gorillan 510, hos orangutangen 455 och hos schimpansen 420. 

 Käkarnas och tändernas storlek hos de nämnda apformerna 

 medför kraf på en kraftig käkmuskulatur och tillräckliga fäste- 

 ytor för denna. Följden häraf är, att åtminstone hos en del af 

 dessa apor hjäss- och nack-kammar utbildas på kraniet. Detta 

 är i synnerhet fallet hos de gamla hanarna, under det att 

 skallen af en unge har ett vida mera -mänskligt» utseende. 

 Haka saknas på underkäken och en del af skallens ben ha 

 olika proportioner och inbördes förbindelser samt förbenas 



