196 



år senare (1852) upptogs det äfven som släktnamn af Is. 

 Geoffroy St. Hilaire. Den resande, som haft mest att 

 berätta om gorillan, är den bekante Du Chaillu, som uppe- 

 hållit sig i dess hemland. Hans skildring är visserligen i hög 

 grad både fängslande och litlig, men han besatt en så sprudlan- 

 de fantasi, att denna ej sällan förledde honom till väsentliga 

 öfverdrifter. Det är därför bäst att med stor försiktighet upp- 

 taga Du Chaillus berättelser, äfven om senare forskningar 

 ådagalagt, att det i regel finnes en kärna af sanning i dem. 

 Om nu det skulle vara sant, som de skarpaste kritikerna yttrat 

 om Du Chaillu, nämligen att han aldrig sett en lefvande 

 gorilla i frihet, utan blott upptagit och ytterligare utsmyckat 

 hörsägner, som han erhållit från negrerna, så har dock efter 

 honom några europeiska jägare och resande (såsom t. ex. von 

 Koppenfels) lyckats fälla en eller några få gorillor. Man börjar 

 därför få en tämligen pålitlig om också ännu knapphändig och 

 bristfällig kunskap om dessa så ytterst intressanta djurs lefnads- 

 sätt. De senaste underrättelserna om gorillans biologi härleda 

 sig från tysken Zenker, som sedan åtskilliga år varit bosatt 

 vid Bipindi i Sydkamerun. I ett bref till professor Matschie 

 i Berlin, som denne publicerat, meddelade Zenker i förfjol 

 följande, som här i öfversättning anföres. 



»I förra månaden hade jag tillfälle att betrakta ett sällskap go- 

 rillor. Det ligger något mänskligt, ja till och med mycket mänskligt 

 öfver denne skogsjätte. Han befann sig i sällskap med ett an- 

 tal honor och unghanar. I djupaste urskogen långt från 

 människoboningar uppehåller han sig, där ströfvar han från 

 plats till plats utan fast ståndort. Om han är på sök efter 

 föda gå unghanarna först, så komma honorna, och långsamt 

 går »den gamle herrn > efter, iakttagande allt i det han tid efter 

 annan reser på sig och skådar åt alla håll. Märker han intet 

 misstänkt sätter han sig vid en trädstam och honorna bära 

 till honom frukter och lägga för hans fötter. Då och då smyga 

 sig två af dem upp till honom och han lägger sina långa ar- 

 mar på deras skuldror och skämtar med dem under utstötan- 



