»97 



det af iiion-aiule, skiikaiidc (jch qiiictscliendeii ljud, som stuii- 

 doni lata som ski'att. 



Vädrar han fara, så trummar han fr)rst sakta pä kinderna, 

 i det lian öppnar mun och siar mot den med handen. Det 

 är ett tecken, att mana sällskapet på flykt. Så snart han ser 

 en människa cllei" något större djur bultar han med knytnäf\'eii 

 på bröstet i snabb takt och vänder sig mot fienden. Hoppande' 

 närmar han sig denne för att angripa honom. Sårad störtar 

 han sig, om han ej kan nå något gömställe, fruktansvärdt vrå- 

 lande på den olycklige jägaren, omfamnar honom, klämmer 

 S()nder honom och biter ihjäl honom. Stundom öfverfaller han 

 jägaren bakifrån från något gömställe. Infödingarna frukta 

 därför gorillan mycket och gripa genast till flykten, så snart 

 de spåra den. Att infödda jägare skulle låta denna jätteapa 

 komma sig nära för att få den att sticka gevärspipan i mun 

 och så försöka skjuta den, hör helt och hållet till fablerna. 

 Likaså är det osannt, att gorillan skulle röfva barn och kvin- 

 nor. Dock händer det, att den anfaller och dödar negrer, 

 som oförmodadt komma i dess rike och då sker detta mesta- 

 dels från bakhåll. 



Om den ej stores, håller den sin middagsrast lutad mot 

 en stam. Hela släkten sitter då rundt omkring eller sofver 

 utsträckt på marken. Gorillan löper rätt fort och då med an- 

 vändning af händerna också såsom schimpansen. Fingerkno- 

 garna ha därför tjocka valkar, då den stöder sig på knutna 

 näfven. Armarna sättas utåt, då den springer. 



Ofta bryter den, då flugorna äro besvärliga, kvastar af 

 trädkvistar och viftar bort flugorna härmed samt bibehåller 

 kvistarna i handen, då den flyttar på sig. När natten kommer 

 söker den en passande sofplats, undersöker omgifningen, om 

 allt är säkert, och sätter sig sen lutad mot ett träd. De yngre 

 djuren och honorna klättra upp bland grenarrta och bygga 

 sig där af kvistar en hviloplats, på samma sätt som också 



^ Gorillans språng, när hon har brådtom, blir hoppande, i det att hon 

 svänger fram kroppen pä de långa armarna nyttjande dem ungefär som ett par 

 kryckor. 



