I Nordkamerum kring Crossfloden lefver en annan ras, 

 som af Matschie kallats G. diehli. Af denna känner man ännu 

 blott skallar, som utmärka sig genom särdeles bredt men täm- 

 ligen lågt bakhufvud o. s. v. 



Två sådana kranier fmnas i Riksmuseum skänkta af hr 

 G. Waldau, som förvärfvat dem af negrer, hos hvilka de an- 

 vändts som fetischer. 



Slutligen påträffades år 1903 på vulkanen Kirunga ya 

 Sabinyo 3,000 m. ö. h., söder om Albert-Edvardsjön en art go- 

 rilla mera afvikande än någon af de andra både till kraniets 

 byggnad och emedan den var försedd med helskägg. Matschie 

 kallade den efter upptäckaren, kapten von Beringe, Gorilla 

 beringeri och grundade sin beskrifning på en fotografi samt 

 skelettet, ty huden blef fördärfvad under transporten. Till 

 färgen är denna form svart. Den var 1,5 m. hög och 

 vägde omkring 100 kilo, sålunda betydligt mindre än den van- 

 liga gorillan. 



Såsom af ofvanstående framgår har man till Europa blott 

 erhållit fullständiga exemplar af tvenne af de fyra raser, som 

 blifvit beskrifna, och det är ej många museer, som ens af dem 

 ha någon vuxen representant. Det har nämligen ej så ofta 

 inträffat, att en hvit jägare fått skjuta en gammal gorilla. Och 

 när det skett, har det ej alltid varit under sådana förhållanden, 

 att hud och skelett kunnat tillvaratagas. På grund häraf och 

 då ju naturligtvis en vuxen gorilla är ett mycket eftersträf- 

 vadt önskemål . för ett zoologiskt museum, betalas en sådan 

 mycket högt. För några år sedan t. ex. erlades af ett ameri- 

 kanskt museum 12,000 Mk. för en uppstoppad gorilla jämte 

 skelett. FcHiidet år sköts en gammal gorillahane i Sydkamerum. 

 Den uppstoppades af den bekante naturaliehandlaren Umlauff 

 i Hamburg och i grupp med den monterades dels en unge af 

 dess egen familj dels två halfvuxna gorillor (en hane och en 

 hona) från franska Kongo. Denna präktiga och ståtliga grupp 

 jämte de tillhörande skeletten uppsatta i samma ställningar, 

 som de stoppade djuren, har nu blifvit Riksmusei egendom 

 tack vare fru G. E. Broms' storartade och frikostiga maecenat- 



