206 



närmaste mål. Som vägen dit förde genom skog och öfver 

 myrar, hoppades jag göra ett rikt jaktbyte. Dessvärre kommo 

 dock mina förhoppningar härutinnan på skam, ty fågelfaunan 

 visade sig vara tämligen fattig. Bland fåglarna voro snöskatan 

 {Tiirdiis pilaris), bergfinken {Friiigilla montifringillä) och löf- 

 sångaren {Phylloscopiis trochilus) ojämförligt de allmännaste. 

 På grund af den stränga väderleken hade jag fruktat att ej 

 ännu finna några fågelbon, men denna fruktan visade sig vara 

 obefogad. Snöskatorna hade nämligen redan starkt rufvade 

 'Ågg. Då jag närmade mig deras bon i björkarna, blefvo de 

 alldeles ursinniga och flögo rundt omkring mig, uttryckande 

 sitt raseri genom ett oupphörligt skrikande. Bergfinken däremot 

 hade nyss börjat häcka och arbetade ifrigt på sina i de låga 

 björkarnas grenklykor belägna bon. Dessa voro utomordent- 

 ligt vackra, men pa grund af sin likhet med barken rätt 

 svåra att upptäcka. Efter ungefär 5 timmars marsch voro vi 

 framme vid Kurravaara, en liten oansenlig by, belägen vid en 

 vik af den här tämligen breda Torne älf. Af en nybyggare 

 fingo vi här låna en s. k. forsbåt, och i denna gåfvo vi oss i 

 väg uppför älfven. Längs stränderna såg man ofta holkar, 

 upphängda till häckplats för storskrak {Mergiis merganser) och 

 knipa {Clangula glaucion), båda här ganska allmänna. Sjö- 

 fåglar funnos i mängd, men de voro dessvärre rätt skygga och 

 släppte mig ej inom skotthåll. På de stora flockarna, bildade 

 både af hanar och honor, syntes tydligen, att de ännu ej börjat 

 rufva. Svärmar af sjöorrar {Oedemia nigra) och bläsänder 

 (Anas pejielope) svängde oupphörligt förbi, och det blef ett 

 brus, när de hundratals snabba vingarna piskade luften; dock 

 aktade sig fåglarna väl från att komma för nära båten. 



Vårt mål var en låg holme, belägen ungefär 1 mil uppför 

 älfven, där fjällgåsen {Anser erythropiis), enligt hvad Kurra- 

 vaaraborna omtalade, häckade. Men trots ifrigt sökande lycka- 

 des vi dock ej finna något bo, ej heller sågo vi till gässen 

 själfva; de hade tydligen i år valt en annan häckplats. Säf- 

 sparf\'en {Emberiza scfianucliis) och gulärlan {Motacilla flava 

 var. borealis) voro däremot mycket allmänna, och det var 



