jagade kalla kårar öfver min rygg; och iakttogs detta under- 

 verk strax efter ottesången af stora och små, unga och gamla, 

 h varvid herr borgmästaren och rådmännen till de närvarandes 

 stora förundran togo djuren i sina händer. Hvad nu Gud med 

 dylik ohyra velat antyda för oss arma människor, därom hafva 

 många uttalat skilda meningar, men vi måste dock lägga allt 

 i hans hand och tåligt afbida, hvad himlen med oss besluta 

 måtte. Gud vare oss nådig !> 



De djur, som säkerligen oftast gifvit upphof till föreställ- 

 ningarna om »maskregn» på snön, och som i pressen gå under 

 namnet snöloppor, äro små (en till ett par millimeter stora), 

 oftast svarta insekter, som af zoologerna benämnas collemboler, 

 och som på svenska blifvit kallade »hoppstjärtar». Genom 

 sin storlek, kroppsform och färg och framför allt genom sina 

 hoppande rörelser erinra de i viss mån om vanliga loppor. 



För den moderna zoologien äro de utom genom sittegen- 

 domliga lefnadssätt af stort intresse därför, att de tillhöra en 

 insektgrupp, som man skulle kunna kalla »urinsekter», om 

 man därmed menar, att de af nulefvande arter stå insekternas 

 förfäder närmast. Till samma insektgrupp, ehuru till en annan 

 ordning, hör äfven den lilla smärta, silfverglänsande, lifliga 

 insekt (Lepisma saccharina), som ofta förekommer i skafferier, 

 visthusbodar o. d., och som af tyskarna erhållit det rätt be- 

 tecknande namnet »Silberfischchen», därför att den hal som 

 en ål glider undan, när man försöker fånga den. 



Det är intet tvifvel om, att insekterna härstamma från 

 vinglösa, mångbenta masklika djur, närmast liknande tusen- 

 fotingarna. Och med dessa senare visa också collembolerna 

 mycken frändskap. De sakna t. ex. alltid vingar, och medan 

 öfriga vinglösa insekter, såsom loppor och löss, med säkerhet 

 härstamma från bevingade förfäder, finnes alls ingen anledning 

 att förmoda, att så är förhållandet med hoppstjärtarna. Ännu 

 märkligare är dock, att hoppstjärtarna i likhet med tusen- 

 fotingarna ha flera än tre benpar. Utom de för alla insekter 

 gemensamma tre benparen, som sitta på mellankroppen, äro 

 nämligen collembolerna utrustade med trenne benpar på bak- 



