214 



Collembolernas tillfälliga uppträdande på snön är i och 

 för sig icke något så underbart. Alla insekter ligga som be- 

 kant under vintern i ett dvallikt tillstånd, då deras lifsprocesser 

 äro nedsatta till ett minimum. Inträffa emellertid några soliga, 

 tidiga vårdagar, bli vintersofkamrarna för många insekter för 

 varma, de vakna upp ur sin sömn och begifva sig ut på ströf- 

 tåg, hvarvid de ingalunda sky snöfälten. Särskildt egendom- 

 ligt för collembolerna är dock, att de ofta uppträda i så oer- 

 hörda massor och att snöns låga temperatur ej tyckes be- 

 komma dem på minsta vis obehagligt. Flera meddelare be- 

 rätta, att snön på stora områden stundom synes alldeles svart 

 af dessa djur, eller säga, att snön ser ut, som vore den tätt 

 beströdd med krut. Ser man närmare efter, märker man 

 emellertid, att dessa små krutkorn verkligen äro lefvande 

 varelser, som äro i ständig rörelse, hoppa om hvarandra, kräla 

 omkring på snökornen och ibland krypa ner mellan och under 

 dem. Ännu vid — 3° äro de ogenerade af kölden, muntra och 

 pigga och till och med para sig och lägga ägg på snön. 



Om orsaken till detta massuppträdande kan man i olika 

 fall hysa olika meningar. Man kan tänka sig, att djuren till- 

 bragt sin vinterdvala i marken och mossan under snön, och 

 att de af det nedsipprande smältvattnet lockas upp till snöytan. 

 Men åtminstone i fråga om den art, som vanligast uppträder 

 som snöloppa i vårt land, är nog förklaringen en annan. Denna 

 arts vetenskapliga namn är Achoriites iiivicola (= A. socialis), 

 (fig. 45). Utom pä snön, där den ofta anträffats i stora massor 

 såväl här i landet som i mellersta Europa (Böhmen, Schweiz) 

 och Nordamerika, är den funnen i barkspringorna på barrträd 

 samt under mossa och löf i skogarna men, så vidt jag vet, 

 aldrig ute på fälten. Sannolikast är därför, att vårstormarna, 

 som svepa kring trädstammarna och sopa den delvis blott- 

 lagda skogsmarken, ha kastat ut öfver snöfälten de lätta 

 djuren, som af dagsmejan lockats ut ur sina skrymslen. (Må- 

 hända har också en förutgången liflig förökning och däraf 

 förorsakad öfverbefolkning framtvingat en utvandring från de 

 gamla boplatserna). Flera omständigheter tala för en sådan 

 förklaring. Jag har erhållit talrika djur af ifrågavarande art. 



