224 



gnagarna i schack, hvem skulle då göra det? Men med den 

 starka förökningsförmåga som gnagarne äga, kunna de, om de 

 ostörda få hållas, snart nog urarta till en verklig landsplåga. 

 Det okritiska förföljandet af ugglor i allmänhet torde därför 

 närmast kunna betecknas som en stor dumhet. Låt vara, att 

 t. ex. en kattuggla en eller annan gång gör skada på något 

 jaktbart vildt. Märker man något sådant kan ju den ifråga- 

 varande brottslingen afrättas, men att döma hela släkten till 

 utrotning eller undergång för en sådan enskild förbrytelse är 

 tydligen orättvist. Men å andra sidan är naturligtvis det 

 generella fridlysandet af en fågelart, som stundom gör skada, 

 oberättigadt. 



Ett par fossila renhorn från Skåne 



ha nyligen såsom gåfva öfverlämnats till Riksmuseum af herr 

 G. S. Kemner, Ystad. De äro omaka och båda af dem äro fällda 

 under djurens lifstid. Det större är synnerligen kraftigt och 

 mäter längs utsidan, ehuru spetsen är afbruten, omkring 125 

 centimeter samt har en högst betydande tjocklek. De äro 

 funna i en torfmosse af »6 fots djup» vid Skönebäcks gård, 

 Skurup. Närmare detaljer kunnu tyvärr ej meddelas, emedan 

 det är några år sedan fynden gjordes. 



Renen lefde i Skåne strax efter istidens slut och hade in- 

 vandrat dit söderifrån. Då man ej träffat lämningar efter ren 

 i mellersta eller södra Sverige norr om Skåne, är det antagligt, 

 såsom redan Sven Nilsson framhållit, att den nordliga ren- 

 stammen senare invandrat på Skandinaviska halfön från nord- 

 ost och att den sålunda ej har haft något samband med den 

 skånska. 



