uppe på vinden i en skrubb tätt intill en plats, där tamdufvor 

 höllas innestängda. Af en händelse kom en dufva vid ett till- 

 fälle in i k()i"pens skrubb och di^n grep han genast och at upp. 

 När han sedan var ute och flög, försökte han någon gäng att 

 slå efter dufvorna, men, då han såg, att det ej lyckades honom 

 gripa någon, öfvergaf han snart denna sport. Sin förnämsta 

 föda här torde korpen hämta från hafvet och af de skadskjutna 

 och sedermera döda rådjur, älgar och harar, som ligga i mar- 

 kerna och dem han under sina spejande flykter lätt upptäcker, 

 stundom ledd af skators och kråkors närvaro vid de döda 

 kropparne. 



Som några skottpenningar ej åsatts korpen inom Halland, 

 skall han säkerligen här föröka sig, hälst hans försigtighet och 

 förslagenhet gör det svårt att medelst skott komma åt honom. 

 Ej heller genom stryknin eller af saxar låter han lura sig, 

 någonting som här försökts flera gånger, men utan resultat. 

 En trampsax väl dold utlagd vid en död hare, hvarifrån korpen 

 sågs uppflyga, undvek han sorgfälligt. Och strykninbeten har 

 han ibland knipit, men har ej anträffats död i närheten. 



Kråkan förekommer i Halland ytterst talrik såväl sommar 

 som vinter. Då stora skaror i spridda smärre afdelninger i ok- 

 tober och november ses långs med hafsstranden flytta mot sö- 

 der är det svårt att afgöra, om de kråkor, som här ha sin 

 vinterstation, äro samma som uppehållit sig i trakten under 

 sommaren eller om det är de nordligast ifrån anländande, som 

 här söka sig vinterhem. Kråkan häckar här allmänt uti träden 

 och skogsdungarna på slätterna till och med i städernas träd- 

 gårdar, men får ytterst sällan hafva sitt bo i fred, hvarför man 

 nästan aldrig å dessa områden upptäcker några flygga kråk- 

 ungar. Kringströfvande pojkar plundra i tid boen. 



Ehuru kråkan här vid kusten mestadels hämtar sin föda 

 från hafvet af på stränderna uppkastade musslor och andra 

 djur, så är hon dock i många fall skadlig såväl för tama djur 

 som för vildnaden. Hon förgriper sig på kycklingar och gås- 

 ungar, anammar ibland en och annan unghare — t. o. m. 

 stora harar anfallar hon. Så hördes vid ett tillfälle en hare 



