-'59 



tr)i"a vid boplatsen, utan dcii skada ilr orsaka a onii^adet blif- 

 \ei- mera iögonenfallande oeh kännbarare, helst de under fort- 

 plantningstiden äro ganska stationära. Voro de rakoi-, som äro 

 samlade i stora kolonier, spridda i en mängd mindre, skulle 

 de göra lika stor nytta, men skadan blifva mera fördelad och 

 således mindre kännbar för den, som hyste dem pa sina ägor. 



Om räkorna således efterhållas å de stora kolonierna, böra 

 de däremot alldeles fredas i de små. Så att de fortfarande fa 

 äga sitt stamhåll inom provinsen, där de visat sig ha gjort en 

 obeskriflig nytta för jordbrukaren. Om de på samma gång 

 skulle tillfoga honom någon skada genom att förgripa sig på 

 sädesslagen, sa torde detta pa intet vis kunna jämföras med 

 de förstörelser å säden, som ollonborren orsakade. Kan då ej 

 råkans arbete vid ollonborrarnes utrotande vara värdt hvad 

 hon tagit af säden. Vi tilltro oss härvid kunna afgifva ett ja- 

 kande svar. Ledsamt är måhända, att räkan, då hon gör jord- 

 brukaren så stora tjänster, ej uppmärksammats i Kungl. kun- 

 görelsen om skydd ät för landtbruket nyttiga fåglar af den 

 17 mars 1905; där finnes hon ju ej intagen. Hon kunde kanske 

 haft större pretention än flera andra där omnämnda fåglar att 

 komma med. 



Kajan är i Halland vidt utbredd, dock är hon här ej så 

 mycket bosatt i kyrktornen som icke mera i städernas skor- 

 stenar, i ihåliga träd, ja till och med i stengärdesgårdar och i 

 bergsskrefvor söker hon sig boplatser. Ehuru de flesta tlytta 

 bort i små flockar på hösten, stanna dock åtskilliga kvar och 

 hälla tillsammans vintern igenom. 



Likasom räkan är kajan en stor fiende till ollonborrarna, 

 framförallt de fullbildade insekterna, dem hon förtär med be- 

 gärlighet. Under det år, då ollonborrarna svärmade i mängd i 

 Halland, hade jag tillfälle många gånger iakttaga, hurusom 

 kajan var verksam vid deras efterhållande. I trädgården utan- 

 för bostaden infunno sig under ollonborrarnas svärmningstid 

 på våren flockar af kajor på 30 å 40 individer. Under skrik 

 och flaxande undersökte de träden och tycktes hafva reda på, 

 hvilka trädslag, som af ollonborrarna vid denna tid eftersöktes. 



