264 



öfverföra parasiten trän ett sjukt djur till ett friskt, om det 

 fick suga blod från det senare inom 48 timmar efter sen det 

 stungit det första. Professor Minchin och tvenne yngre for- 

 skare utsändes i början af år 1905 för att fullfölja dessa upp- 

 täckter och se, om trypanosoma-parasiten hos tsetseflugan 

 genomgick någon utveckling på motsvarande sätt som malaria- 

 parasiten hos myggan. Löjtnanterna Gray och Tulloch hade 

 iakttagit, att trypanosomer förekommo i tsetseflugor i vissa 

 delar af Uganda, men att dessa voro olika den form, som fanns 

 i cerebrospinalvätska hos personer lidande af sömnsjuka. De 



Fig. 5). l^)-\'ji<t)ios(inia i^dinbicrsc, den parasitiska l"lao;ellat. som tVanv 

 kallar söninsjiikan. Till vänster tvenne smärtare lianindivider, till höger 

 tvenne tjockare lionindivider. (jisseländan är i^^^n, som är Iramatriktad \id 

 djurens rörelse. Ungelar vid midten af djuren s\nes cellkärnan. 2,cxx') gån- 

 gers förstorino:. letter Mixcnix, P. R. S. ]C)o6. 



ha ock sedermera visats vara två särskilda arter, som ej har 

 med sömnsjukan att göra. Men i trakter, där sömnsjukan 

 grasserade, fanns också den sjukdomsalstrande Trypanosoma 

 gambiense i samma fluga Glossina palpalis. Genom experiment 

 fastställdes, att, om en sådan fluga sugit blod af ett djur lidande- 

 af sömnsjuka, upptog den i sin tarm en del trypanosomer 

 (T. gambiense). Dessa äro till en början ej talrika, men ha 

 något ökats efter 24 timmar och visa då såväl smärtare och 

 rörligare hanformer med långt gissel som tjockare och trögare 

 honformer med stor cellkärna och kort gissel. Efter 48 timmar 

 äro trypanosomerna ännu talrikt närvarande i flugans tarm. 

 Efter 72 timmar ha de redan blifvit sparsammare och äro stun- 

 dom svära att hitta och efter 96 timmar ha de i regel för- 

 svunnit. Detta visar, att trypanosomerna ej ha någon fast 



