GENOM CANADAS VÄXTGEOGRAFISKA PROVINSER 



19 



nare års noggranna iakttagelser tämligen snabbt drar sig till- 

 baka. 



I den för sin naturskönhet berömda Albert Canyon fingo 

 vi ännu en gång tillfälle att se och beundra Selkirkbergens 

 skog. På en kort sträcka hade vi sänkt oss ned till 667 m. 

 ö. h. Här kan man ju icke längre tala om subalpin skog, nu 

 äro vi redan inne i den berömda pacifiska skogen, även om ju 



Bild 11. Epilobium latifolium vid Illecillewaet-glaciären. 



en väldig torr sträcka skiljer oss från kustbergens skogsbälte 

 och hufvudmassan af dettas arter saknas. Det fanns godt om 

 jätteträd af ända till 40 — 50 meters höjd: Thuja plicata, Pinus 

 monticola (5-barrigt, Tsuga heterophylla, Taxus brevifolia, Acer 

 Douglasii och Popalus trichocarpa. Buskfloran och marktäcket 

 öfverensstämde till väsentliga delar med hvad vi förut lärt 

 känna. Nere i Sicamous (350 m.) hade de västliga typerna 

 ökat i antal; här antecknades bl. a. Mahonia aquifolium och 

 Adiantum pedatum. 



Väster om Sicamous ändrar landskapet emellertid hastigt 

 karaktär och det fullständigt. Vi äro inne i ett geografiskt väl 

 skildt afsnitt, de stora »interiör plateaus» mellan kustbergen och 



