NÅGRA ORD OM SIAMS FAUNA OCH NATURFÖRHÅLLANDEN 35 



De svarta med gulbrun undersida försedda jätteekorrarna af 

 släktet Ratufa höra äfven till de märkbaraste. Dessutom finnas 

 naturligtvis en stor mängd råttor och möss samt diverse andra 

 smärre gnagare, bland hvilka särskildt märkas bamboråttor 

 tillhörande släktena Cannomys och Nyctocleptes. Piggsvin före- 

 komma äfvenledes, liksom en art hare {Lepus siamensis Bonh.). 

 Elefanten är tämligen allmän i norra Siarn och i gräns- 

 trakterna mot Birma och Tenasserim. Den är af siameserna 

 ansedd såsom helig, och det är därför förbjudet att skjuta den 

 utan konungens tillstånd. Två arter noshörningar lefva i 

 Siarn, ehuru de äro sällsynta. I de norra distrikten, och sär- 

 skildt i trakten af den lilla ruinstaden Chieng Sen, synes dock 

 den_lilla_ tyåhornade noshörningen {Rhinoceros sumatrensis 

 Cuv.) förekomma på de vidsträckta med högt och ogenom- 

 trängligt elefantgräs bevuxna sumpmarkerna. Han är den 

 minsta af alla nu lefvande noshörningar, och hans hud ar be- 

 klädd med ett rätt långt, brunsvart hår. I de sydvästliga 

 gränstrakterna förekommer den enhornade arten {Rhinoceros 

 sondaicus Desm.) i ringa antal, men dess utbredning mot norr 

 är ännu ofullständigt känd. Samma är förhållandet med den 

 malajiska tapiren (Tapirus Indiens Cuv.), hvars spår då och då 

 anträffas i de svårgenomträngliga urskogarna längs gränsen 

 till Tenasserim. Vildsvin förekomma i skogstrakterna, men äro 

 ännu föga kända. Troligen är det Sus cristatusVJ agn., som be- 

 bor de norra delarna af landet, medan den i söder efterträdes 

 af en annan närstående art Sus cristatus jubatus Miller, 

 som är tämligen allmän på Malakkahalfön. Af familjen Tra- 

 gulidce hafva flera nära besläktade former anträffats, såsom 

 Tragulus kanchil affinis Gray från västra Siarn och Siamesiska 

 Malakka samt Tragulus kanchil williamsoni Kloss från norra 

 Siarn. Hjortdjurens afdelning är talrikt representerad. Mycket 

 allmän är muntjacken Muntiacus muntjac Zimm som i några 

 underarter finnes spridd öfver hela landet. Den förekommer 

 mestadels i täta och ogenomträngliga skogar, där den då och 

 då gifver sig tillkänna genom sitt egendomliga läte, som starkt 

 påminner om en hunds skällande. Muntjackarna kännas äfven 



