44 FAUNA OCH FLORA 



Liksom vid Visingsö består skogen på båda dessa platser af 

 jämn, tät och högvuxen barrskog af gran och tall. 



Detta om själfva saken. Hvad mård-teorin angår förefaller den 

 mig föga sannolik. Förutsatt att mården förr härjat på sofplat- 

 serna, hvilket synes mig högst problematiskt, måste det förefalla egen- 

 domligt, att sådana stora öar, som de i detta fall nämnda (Öland, 

 Lidingön), af kråkorna instinktivt skulle uppfattas som mårdfria. 

 Härtill kommer att ett stort antal (med säkerhet det allra största an- 

 talet) sofplatser inom landet ej ligga på några öar, och, hvad som 

 härvid är viktigare, ej äro sådana, att någon nedärfd mårdskräck 

 kan användas som förklaringsgrund, hvarför de blivit valda. De af 

 mig från Uppsala-trakten omnämnda sofplatserna torde snarare 

 kunna anses som teoretiskt lämpliga mårdtillhåll. 



Kråkorna och kajorna (sannolikt äfven råkorna) synas till sof- 

 platser föredraga eller fordra skogsdungar med högvuxen, tät och 

 jämn skog. Möjligt är att de i trakter, där öar finnas, före- 

 draga dessa. Härvidlag torde de dock endast öfverensstämma med 

 flera andra fågelarter, hvilka, antingen sedan de efter häckningstiden 

 samlat sig i flock, eller innan de börjat häcka, söka nattplatser om- 

 gifna af vatten. Kända exempel härpå äro svalor och starar. I 

 norra Vättern har jag vidare flera somrar sett en eller ett par häg- 

 rar om kvällen sträcka ut mot skärgården och äfven iakttagit, på 

 hvilken ö de bruka öfvernatta. Och härvid är att märka, att dessa 

 hägrar ej sökte sin föda i den delen af sjön (i allmänhet i mindre 

 sjöar och dammar inåt land), utan endast sökte sofplatser där. 

 Vid Aneboda i Småland bruka hägrarna öfvernatta på en udde, 

 som skjuter ut i sjön Stråken, sålunda äfven här till större delen 

 omgifna af vatten. 



Att denna förkärlek för öar eller genom vatten från bygden 

 isolerade sofplatser för starens eller hägerns vidkommande ej kan 

 sättas i samband med mården, synes mig klart. Rent mänskligt 

 att döma är den ju välmotiverad. Sedan beror det ju på om man 

 vågar tilltro dessa arter någon sådan mänsklig omdömesförmåga, 

 eller bör anse, att deras handlingar i detta fall uteslutande ledas av 

 dunkla erinringar af längesedan döda generationers erfarenheter. 

 Förklaringen återstår i så fall att finna. Frågan torde dock hafva 

 en allmännare räckvidd än ett eventuellt orsakssammanhang med 

 forntida mårdhärjningar skulle tillåta. Kanske erfarenheten helt 

 enkelt (och detta ofta i sen tid) lärt fåglarna, att vissa platser, 

 som i öfrigt äro lämpliga, erbjuda särskildt stor trygghet eller 

 ostördhet. Att dessa platser i ett stort antal fall ligga på öar inne- 

 bär ju intet anmärkningsvärdt. 



O. 0—71. 



En nyinvandrad växt på Lidö. 



Den 8 juni iqij gladdes jag mycket att vid stranden straxt 

 innanför tångbältet finna ett (1) blommande exemplarafen för mig 

 dittills här ej påträffad växt. Dess grågröna, kålliknande blad och 

 om Buntas officinalis, de nu i Mälaretrakten alltför vanliga Ryss- 



