SMÄRRE MEDDELANDEN 45 



gubbarna, påminnande habitus, sade mig att det var hatis tinctoria, 

 Vejden. Som r.ämndt har den med säkerhet aldrig blifvit sedd här 

 och ej heller förekommer den på de till Lidö hörande holmarne, 

 Västerholmen, Gyltan, Örskär eller Skabbholmen, etc, hvilket äfven 

 framgår af, att H. Hesselman i sitt arbete: Zur Kenntnis des Pflanzen- 

 lebens schwedischer Laubwiesen, etc. Jena 1904, som vid utarbe- 

 tande af denna monografi särskildt haft Skabbholmen till operationsbas, 

 ej med ett ord nämner denna växt i den häröfver meddelade (sid. 

 342 — 345) dubbelspaltiga växtförteckningen, upptagande icke mindre 

 än 354 arter af Fanerogamer och Kärlkryptogamer. 



Enligt all förmodan har dess spridning hit så tillgått, att frö 

 blifvit uppdrifvet på andra sidan tångbältet genom det synnerligen 

 höga vattenstånd, som var rådande på hösten iqii. Nog är möj- 

 ligt, att frön af Isatis förr drifvit i land här; enligt den af Botaniska 

 Sällsk. utgifna: Stockholmstraktens växter, St Mm. 1Q14, finnes den 

 »flerstädes på holmarne öster om Blidö», och vidare på det relativt 

 närbelägna »Kapellskärsfyr och flerstädes på skären», hvilka äro de 

 närmaste Lidö angifna växtlokalerna, men på den hårda klapper- 

 stenstranden ha de ej fått fäste eller ro. Men naturligtvis har också 

 nu det höga vattenståndet underlättat, att frön öfverhufvudtaget 

 kommit i drift. 



Följande år funnos tre (3) blommande exemplar, hvilket, då 

 växten är tvåårig, alltså först i andra året blommande, tyckes tyda 

 på tvänne transporter, men då detta förefaller mindre troligt, är 

 väl antagligare, att blott en invasion ägt rum, och att dessa frön 

 af någon orsak ej kommit att gro förr än 1913. Äfven tycker jag 

 mig böra ha lagt märke till, om några ettårsplantor då funnits, men 

 några sådana ha ej antecknats. 



På hösten 191 5 var det däremot sådan mängd af sådana, att 

 jag ansåg mig ha råd utplantera en 25 stycken på annat ställe, och 

 1916 stod hela stranden, som härigenom alldeles ändrat karaktär, 

 grågul af de ståtliga strandväxterna. Hela antalet blommande upp- 

 skattadt efter räkning af en del tror jag säkert vara mellan 3- ä 400 

 stycken, och stodo de i tätt slutet samhälle. Visserligen säger 

 Gadd, P. A.: Underrättelse om Färge-Stoften Veides Plantering och 

 Ans i Finland, etc. Abo ijéo i § 3: »At under Veide-Wäxten, man 

 dock håller Marken fri för Ogräs, är högst nödigt. Får, de göra 

 på... Weide-Landen, i denna afsigt, mycken nytta; Ty fåren upäta 

 och bortrensa alt Ogräs: men afbita icke et enda Stånd af Weide- 

 Wäxten». Men dofhjortarna, hvilka på försök erbjödos ett stånd, åto 

 detta med synnerlig begärlighet, och har jag ingenstädes sett, att 

 den uppgifves vara giftig. 



Genom den hårda våren 19 16 hade de flesta ettårsplantorna 

 gått ut, så att det sommaren 191 7 blott funnos sex (6) blommande 

 stånd, men det stora antal ärsplantor, som funnos denna sommar, 

 låter en med visshet antaga, att artens bestånd här är tryggadt. 



Lidö i Februari 19 18. 



C. Otto G. Wibom. 



