54 FAUNA OCH FLORA 



Aethorhynchus. Vidare de bjärt gröna arterna af släktet 

 Chloropsis, där de vanligaste arterna äro Ch. aurifrons Temm. 

 och Ch. chlorocephala Wald och de mestadels olivbrunt teck- 

 nade medlemmarna af släktena Criniger, Iole och Pycnonotus. 

 De förstnämnda äro utpräglade skogsfåglar, medan de senare 

 äfven anträffas i bebyggda trakter. Dessutom äro de med en 

 nacktofs försedda arterna af släktena Molpastes, Otocompsa 

 och Rubigala långt ifrån sällsynta. Till samma familj brukar 

 äfven räknas släktet Irena. Hanarna äro utomordentligt vackra. 

 På öfversidan äro de bjärt ultramarinblå med violetta re- 

 flexer, medan hufvudets sidor och hela undersidan är svart. 

 De gifva sålunda ett mycket godt exempel på den tropiska 

 djurvärldens prakt. Honorna äro mera enkla och fullkomligt 

 i saknad af den ultramarinblå färgglansen. Dessa fåglar lefva 

 mest bland de ständigt gröna urskogarna och helst i bergs- 

 trakterna, där de nära sig af trädens frukter. Synnerligen 

 praktfulla äro äfven de s. k. mönjefåglarna (Pericrocotus). De 

 tillhöra familjen Campephagidce och kännetecknas speciellt ge- 

 nom de styfva skaften på öfvergumpens fjädrar. Medlemmarna 

 af detta släkte hafva uteslutande anträffats i Indien och Öst- 

 asien, och i Siarn förekommer ett flertal arter, såsom t. ex. 

 Pericrocotus fraterculus Swinh., P. peregrinus Linn. P. zantho- 

 gäster flammifer Hume m. fl. Hanarna prunka mestadels i 

 en färgskrud, där rödt och svart är det förhärskande elemen- 

 tet, medan honorna åter igen äro gula och svarta. Dock höra 

 äfven ett par mera diskret tecknade former hit, såsom t. ex. 

 Pericrocotus cinereus Lafr. Den medelstora i grått tecknade 

 Graucalus macei Less., samt de likaledes grå, ehuru mindre 

 arterna af släktet Volvocivora höra till denna familj. Af flug- 

 snappare (Muscicapidce, finnes en myckenhet arter tillhö- 

 rande ett flertal släkten, bland hvilka särskildt märkas de till 

 Cyornis, Stoparola, Hypothymis, Philentoma och Terpsiphone 

 hörande arterna. Särskildt de sistnämnda äro märkliga genom 

 sina olika dräktvariationer. Den riktigt gamle hanen är så- 

 lunda helhvit, med undantag af hufvud, hals och nacktofs, 

 hvilka äro metalliskt svartglänsande, samt ryggfjädrarnas skaft, 



