ÖO FAUNA OCH FLORA 



underarter, en i norra och en i södra delarna af landet. Myc- 

 ket lik dessa är en tre-tåig spett, Tiga javanensis intermedia 

 Blyth, ehuru den är mindre till storleken. Dessutom före- 

 komma två till släktena Hemicercus och Miglyptes hörande ar- 

 ter. Göktytan (lynx torquilla Linn.) har också vid enstaka 

 tillfällen blifvit observerad i Norra Siarn. 



Nära besläktade med gökarna äro de egendomliga trogo- 

 niderna (Trogonidce). Denna familj har sin största utbredning 

 i Syd- och Mellan-Amerika, men ett släkte finnes äfven i Siarn. 

 De äro liksom gökarna partåiga fåglar, men i motsats mot dessa 

 är det hos trogoniderna den första och andra tån, som äro 

 riktade bakåt. Fjäderdräkten är brokig, mjuk och mycket yfvig. 

 Till färgen äro de på bröstet och undersidan antingen orange- 

 gula eller bjärt röda, medan öfversidan är olivbrun. De till- 

 bringa sitt lif i de täta och mörka skogarna, där de mest dåsa 

 bort dagen i lugn och ro sittande på någon gren, då och då 

 endast företagande någon kortare utflykt på jakt efter en förbi- 

 flygande insekt. Efter dessa utflykter återvända de i regeln 

 till samma plats som förut. Blifva de skrämda, t. ex. af någon 

 framträngande mänsklig varelse, låta de höra ett smackande 

 läte samt vända ryggen mot inkräktaren, liksom hade de känne- 

 dom om, att de på grund af undersidans prunkande färger vore 

 lättare iakttagna från framsidan. De vanligaste i Siarn före- 

 kommande arterna äro den gulbröstade Pyrotrogon orescios 

 Temm och den rödbröstade P. erythrocephalus Gould. 



Till familjen Turnicidce höra några små vaktelliknande fåg- 

 lar, som bebo de vidsträckta med högt gräs bevuxna slätterna. 

 De äro framför allt märkliga därigenom, att honan är större och 

 betydligt mera grant färgad än hanen. På hönsfåglar är Siarn 

 mycket rikt, och här anträffas de allt ifrån den stora indiska 

 påfågeln (Pavo muticus L.) ned till den lilla blå-bröstade vak- 

 teln (Excalfactoria chinensish.). Bankivahönan (Gallus ga/lusL.), 

 d. v. s. den antagliga stammodern för våra vanliga tamhöns, 

 är sålunda mycket allmän öfverallt utom på slättbygden. Af 

 fasaner finnas flera arter, bland hvilka särskildt märkes 

 silfverfasanen (Gennceus lineatus lineatus Vig.), påfågelsfasa- 



