NÅGRA ORD OM SIAMS FAUNA OCH NATURFÖRHÅLLANDEN 65 



floderna är Hoplopterus ventralis Wagl. eller sporrvipan. Den 

 utmärkes framförallt genom den skarpa sporre, som sitter fäs- 

 tad på handleden. Kustpiparen, brockfågeln Charadrius domi- 

 nicus fulvus Gu.) samt ett flertal strandpipare äro vanliga i 

 kilittrakterna. På sumpmarkerna anträffas styltlöparen (Himan- 

 topus hlmantopus Linn.^, flera småsnäppor samt en mängd 

 andra småvadare. Den sällsynta Machrorhamphus taczanowski 

 Verr. samt två arter tillhörande släktet Limosa hafva äfven 

 blifvit iattagna i Siarn. Beckasiner äro synnerligen talrika på 

 de öfversvämmade risfälten, och morkullan har likaledes blifvit 

 skjuten i Norra Siarn. Ett flertal rallar och några sumphöns 

 höra äfven till landets fauna, likaså har den egendomliga 

 Heliopais personata Gray blifvit funnen en gång. Till famil- 

 jen Parridce hänföras två arter Metopidius indicus Lath och 

 Hydrophasianus chirurgus Scop. Af dessa är särskildt den först- 

 nämnda allmän och förekommer i stor mängd i sumpmarkerna, 

 där den med tillhjälp af sina långa tår lätt rör sig på de med 

 allehanda bladväxter bevuxna vattensamlingarna. Tranornas 

 familj (Gruidce) representeras endast af den birmanska Antigone- 

 tranan (Antigone sharpei Blanf^ som dock är tämligen säll- 

 synt. Ibisarna flbididce) företrädas af tre arter, och bland dessa 

 märkes särskildt den stora och mycket sällsynta jätteibisen 

 (Thaumatibis gigantea OustJ. Endast ett ringa fåtal exem- 

 plar äro kända i världen, och af dessa hafva två blifvit insam- 

 lade i Siarn. Bland storkarna (Ciconidce) tilldraga sig mara- 

 buerna ( Leptoptilus) den största uppmärksamheten. Liksom 

 sina afrikanska släktingar lefva de till en stor del af as. Två 

 arter finnas i Siarn, nämligen L. dubius Gm. och L. javanicus 

 Horsf. Den stora svart och hvita storken Xenorhynchus asia- 

 ticus Lath. förekommer äfven spridd öfver hela landet ehuru 

 sällsynt. Hägrarna (Ardeidce) återigen äro synnerligen talrika, 

 och en mängd former finnas både såsom häckfåglar och un- 

 der flyttningstiderna. Mycket vanlig på risfälten och i sump- 

 markerna är en rallhäger (Ardeola grayi SykesJ samt de små 

 dvärghägrarna Ixobrychus sinensis Gm. och /. cinnamomeus Gm. 

 Kohägern (Bubulcus coromandus Boddj är mycket allmän. 



Fauna och Flora 1918. Haft. 2. lsl „ G r 



