66 FAUNA OCH FLORA 



Den åtföljer mestadels de stora hjordarna af tama vattenbuff- 

 lar och ses ofta sittande på dessa djurs ryggar, ifrigt plockande 

 insekter. Den gifver sålunda ett godt exempel på den förete- 

 else som benämnes symbios. Den östliga formen af vår van- 

 liga gråhäger (Ardea cinerea jouyi Clarks samt flera arter 

 hvita hägrar äro tämligen allmänna öfverallt på lämpliga lokaler. 

 Rördrommen (Botaurus stellaris Linn v -> har äfven blifvit funnen i 

 Västra Siarn, likaså natthägern (Nycticorax nycticorax LinnJ 



De kosmopolitiska måsarna och tärnorna förekomma i Siarn- 

 viken och några af de senare längs de stora floderna. Speci- 

 fikt indisk är den s. k. flodtärnan (Sterna seena Sykes,.\ och 

 den har äfven blifvit iakttagen i Siarn, liksom den med vår skratt- 

 mås närbesläktade Larus brunneicephalus Jerd. 



Bland änderna och gässen är den indiska trädanden (Den- 

 drocygna javanica HorsfJ mest karakteristisk, men några an- 

 dra arter förekomma likaledes, bland dem den lilla Nettopus 

 cor omandel ianus Gm. och den stora Asarcornis leacoptera 

 Blyth. Den sistnämnda förekommer endast i de små floderna 

 i södra och västra Siarn och är äfven där sällsynt. Till skarf- 

 varna (Phalacrocoraciidce) höra två arter, bland dem storskarf- 

 ven (P. carbo Linn./ 



Den lilla dvärgskarfven (P. pygmceus javanicus HorsfJ 

 anträffas företrädesvis på sumpmarkerna, men den håller äfven 

 till längs floderna. Ormhalsfågeln (Plotus melanogaster Pennj 

 är allmän i mellersta och norra Siarns vattendrag, och i Siarn- 

 viken anträffas hafsulan (Sula sula LiNN.y 1 En pelikan (Pele- 

 canus philippensis GmJ hör också till de för Siarn karakteris- 

 tiska fåglarna, men frågan om den häckar inom landet är ännu 

 outredd. Under vintertiden håller den mestadels till längs kus- 

 ten af Siarn-viken, men under sommaren, d. v. s. regntiden, är 

 den ganska talrik i mellersta Siarn liksom för öfrigt på de stora 

 sumpmarkerna i landets nordligaste delar. 



Äfven på kräldjur är Siarn förhållandevis rikt, men som 

 de ännu både till sin artrikedom och till sin utbredning äro 

 ganska okända, kommer jag att i denna redogörelse fatta mig 

 kort och endast omnämna de viktigaste och mest kända for- 



