Abnormiteter i tjädertuppens beteende. 



Af 

 C. Otto G. Wibom. 



I Svenska Jägareförbundets Tidskrift, 28 årg., 

 1890, förekommer ofvanstående som under- 

 rubrik i den af Red. Doktor J. W. Lindblad 

 genom ett antal årgångar löpande större mono- 

 grafien — Tjädern. Han skrifver: »Det hän- 

 der emellanåt att tjädertuppar sjelfmant komma 

 fram till gårdarne, hvilket är anmärkningsvärdt, då dessa foglar 

 mer än snart sagdt alla andra stationära foglar undvika men- 

 niskoboningar. Någon gång inträffar detta om våren, men 

 allra oftast på senhösten, i synnerhet i dimmigt väder. Mång- 

 faldiga exempel härpå äro anförda i gamla och nya Tidskriften 

 samt i tidningar. Tuppen sätter sig då på åsen af hustak, 

 lägre eller högre -- också på kyrktak i byar — på skorstenar, 

 vedstaplar och i träd invid husen, o. s. v. Han sitter då helt 

 dåsig, frågar icke efter åskådare, aktar ofta icke om klick- 

 ningar, stundom icke ens om bomskott. Huru skall nu denna 

 besynnerlighet förklaras? Vanligen antager man, att han tagit 

 sig ett enbärsrus, uppkommet af en grundlig måltid å dessa 

 bär. Ganska möjligt är att så verkligen förhåller sig, men 

 detta antagande har ej, oss veterligt, blifvit bekräftadt genom 

 anstälda undersökningar, så att det tills vidare gäller blott 

 såsom förmodan, hvilken kräfver närmare pröfning. Då till- 

 fälle dertill saknas vore det af intresse ifall undersökningar 

 gjordes till svar på den frågan, om tjädrar skjutna under dy- 



