7 o FAUNA OCH FLORA 



tolerera så förnäma fåglar vid husknuten, dock allra mest, de 

 ej dolt dessa bravader under signaturens skyddande — in- 

 cognito! Förr voro »hemma-hararna» fridlysta, vore ej på tid 

 skydda hemmafågeln, om man ej vill följa Adlerbergs exempel? 

 Min Pelle undgick sålunda bli »dängd med yxa», utan gick 

 omkring helt lugnt ibland allt bråte — »och käka mursann'» 

 — som den jovialiske handtlangaren utlade förloppet. Då jag 

 gick in att förmäla denna högst angenäma händelse, stod min 

 hustru just och betraktade geeom fönstret vår tjäder, som, gående 

 på en gammal gärdesgård i parken, helt gravitetiskt närmade sig 

 en däröfver hängande svensk- eller vild-kaprifol (Lonicera Peri- 

 clymenum) (denna utan tvifvel planterad,) och plockade och åt 

 af bären. Vi voro snart mobiliserade, undertecknad beväpnad 

 med en fiskhåf. Då vi kommo ut hade tjädern lämnat »Matleds- 

 trädet», som kapriolen betecknande kallas i sin hemort, Bohuslän, 

 då den förr användes mot magkatarrer. Tuppen gick nu helt be- 

 tänksamt utanför på gården, och genom att gå en omväg lyckades 

 vi med sakta motande få honom till ett järntrådsstängsel, där 

 han kröp under en tät, risig snöbärsbuske och togs med hän- 

 derna — håfven obehöflig. Det var en stor och vacker yngre 

 tupp, ehuru anmärkningsvärdt mager, och så stor, att då den 

 gick på gärdesgården med uppburrade fjädrar och den hvita, 

 lysande näbben, man tog för gifvet det var en gammal fågel. Den 

 insläpptes till änderna, som ha en större 14 x 26 meters nät- 

 inhägnad, under dito tak, men här var det som han något 

 kommit till besinning, i det han med fjädrarna tryckta till 

 kroppen med långa hastiga steg gömde sig under buskarna; detta 

 varade dock ej längre, än att vi knappt voro utgångna, så var 

 han åter framme och begynte genast äta af den utlagda bland- 

 säden. Under den stränga förvintern och vid det starka snö- 

 fallet i januari lät han snöa ned sig, ej under buskarna, 

 utan midt på den frusna dammen, och det så fullständigt, att 

 man ej visste hvar den låg och först då flög upp, då han var 

 nära att bli påtrampad. Detta hände flera gånger, och vid en 

 större drifva gjordes med skyffeln som en ingång, hvilken han 



