88 FAUNA OCH FLORA 



mörka midtstreck. Framhalsen och bröstet skulle sannolikt 

 blifvit gula efter fullbordad brämfällning, men det gula täckes 

 ännu vid fågelns död ( 14 /2) delvis af gråhvita bräm. Buken 

 och undergumpen gråhvita med litet inblandadt gult. Sido- 

 fjädrarne öfver låren något brunaktiga med svarta spolstreck. 

 Undre stjärttäckarne hvita, delvis gula med svarta spolstreck. 

 Till sin teckning (eller sitt mönster) likna vingarne grönsiskans, 

 men det gula på handpennornas kanter är ljusare än hos en 

 grönsiskhane och de ljusa brämpartierna på armpennorna äro 

 ej gula och hvita, utan så att säga ljust hämplingbruna samt 

 breda. Stjärten återigen har hämplingmönster, men grönsisk- 

 färg, d. v. s. pennorna äro svarta med gula eller hvitgula 

 kanter på båda sidor. 



Vid en närmare undersökning visar alltså denna bastard 

 på ett intressant sätt blandade karaktärer. Det var ingen kraf- 

 tig fågel utan snarare tvärtom. Sannolikt på grund af den 

 ofvan anförda skapnaden på näbben kunde han ej knäcka och 

 skala ett hampfrö, utan måste dylika först krossas, om han 

 skulle kunna förtära dem. När han åt, sprätte han med 

 näbben åt sidorna, såsom grönsiskor ofta göra, och slösade 

 sålunda med honom mindre tilltalande frön. Han var tam och 

 lugn, nästan trög, och sjöng aldrig, utan hade blott en kort 

 lockton. 



I vildt tillstånd är ej denna bastard känd och äfven bland 

 burfåglar torde den blott sällan förekomma. 



