SMÄRRE MEDDELANDEN g I 



Ovanligt tidiga vårtecken. 



Under normala förhållanden plägar sällan nägon samling ske 

 till skogsfågellekarne här uppe i Västerbotten förrän tidigast i slutet 

 af mars och äfven annan vildnad, såsom hare, ekorre m. fl., brukar 

 ej heller före denna tid eller t. o. m. senare visa tecken till en 

 vaknande fortplantningsdrift. Det är därför rätt anmärkningsvärd^ 

 att för detta år kunna anteckna sällsynta fall af afvikelser från 

 denna regel. 



Förjulsvintern förlöpte med ringa både nederbörd och kyla. 

 Nyåret ingick med något friskare temperatur, som så småningom 

 och omkr. den 9 januari där och hvar sjönk ända till — 45 ä 

 50 . Därefter steg temperaturen åter och den 26 januari visade 

 termometern +7°, ljumma vindar blåste, det t. o. m. regnade 

 ymnigt då och då, och mark och skog utandades dofter, något 

 liknande dem, man erfar efter ett vårregn. Efter omkr. en vecka 

 med dylikt blidväder inträffade åter kyla och den enformiga, gråa 

 vinterstämningen hade återkommit. 



Tillgång å allehanda vildt, ja, på allt lefvande ute i skog och 

 mark med undantag af några arter fröätande fåglar har varit mycket 

 ringa under denna vinter, och det är sällan man i björkskogen 

 kunnat få se någon orre eller ute på tallmyrarne någon ensam 

 tjäder »på topp». En plötslig och ovanlig förändring inträffade 

 emellertid under den omnämnda blidvädersveckan. Orrar i hopar 

 om ända till 15 ä 20 st. infunno sig h varje morgon där och hvar 

 på sedvanliga lekplatser å sjöar och myrar, under spel och buller 

 kämpades det ända till långt fram på förmiddagarne och å tummel- 

 platserna lågo i massor lösryckta fjädrar och dun. Inne i stor- 

 skogen på tjäderns »hvinställen» blef äfven befolkadt, och syntes 

 kampen äfven här ha varit hård. Tuppar syntes flerstädes hafva 

 rusat på hvarandra och i den lösa, våta snön stodo spåraftrycken 

 djupa, tydligt visande huru fåglarne tagit spjärn emot hvarandra i 

 dragkampen. Äfven det tidiga morgonspelet hade försiggått i träden, 

 sr>m syntes af den myckenhet lös spillning, som låg kringströdd 

 under dessa. Spår efter hönor kunde emellertid ej upptäckas hvar- 

 ken på orrens eller tjäderns spelplatser 



Äfven haren och ekorren voro berörda af den allmänna hän- 

 förelsen, deras spår ledde två och två eller t. o. m. ännu flere i 

 sällskap uppe i liderna och den uppmärksamme iakttagaren kunde 

 på ställning och utseende af bakfötternas spårstämplar (hanarnes) 

 förstå, att motivet för dessa promenader var af en för denna årstid 

 mindre vanlig art. 



Å Degerfors kyrkoplats kvarstanna sedan en del år tillbaka 

 hvarje vinter några kråkor, och dessa vaknade äfven upp ur den 

 dåsighet, hvari kyla och umbäranden brukar försätta dem, och de 

 lämnade sina favorittallar invid en slaskhög för att med flykt och 

 under ljudliga kraxanden hvarje dag ge sitt stora välbehag med 

 den förmenta vårens annalkande till känna, och från andra orter, 

 t. o. m. uppe i lappmarken, förmäldes, att kråkor under denna tid 

 infunnit sig, något som man aldrig förr hade iakttagit. Talgoxarne 



