94 FAUNA OCH FLORA 



i högra vingen tvänne hvita pennor. Af intresse är att påpeka, 

 hurusom de hvita pennorna äro mera nötta än de svarta. Detta 

 är i öfverensstämmelse med den allmänna regeln, att fanet i hvita 

 eller gula bräm eller fläckar på fjädrar fortare afnötes, än där det 

 är svart, d. v. s. fjädrarnes opigmenterade delar ha en svagare 

 struktur än de pigmenterade. n ? 



Meddelande från Stora Karlson, 



Såsom vanligt har i år en del ejdrar öfvervintrat här, det var 

 denna gång ett 30-tal. Några funnos döda, dock ej utmärglade. 

 Äfven tvänne svärtor ha öfvervintrat i år. hvilket är mera ovanligt. 

 Våren är sen. Första starflocken, 15 st , sågs d. 18 /3, förut ha 

 dock enstaka varit sedda såväl här som annorstädes redan d. 1 /s, 

 men de försvunno åter. Samma dag sågs den första vipan. Al- 

 kornas antal har växlat mycket under olika somrar. Under de sista 

 20 åren var antalet minst 1914, men högst 191 7. Så många som 

 sistnämnda år ha ej setts förr. Korparne i Hassli hade full kull, 

 6 ägg den 8 / 3 . Wt mhUrm 



Fågelnotiser. 



Med anledning af uppmaning i haft. 2 af denna tidskrift 1917, 

 ber jag få meddela några iakttagelser med afseende på vissa fågel- 

 arters förekomst. 



Sedan ett flertal år tillbaka har jag lagt märke till, att korn- 

 knarren mer och mer aftagit i antal. Sålunda fanns fågeln under 

 min uppväxttid rätt allmänt i Rumskulla, och hans sträfva, men 

 gärna hörda läte genljöd från nästan hvarje åkerfält under de ljumma 

 försommarnätterna. Nu ser det ut, som om fågeln vore på väg att 

 bli en sällsynthet där. Som bekant hyser folket den tron, att korn- 

 knarrens närvaro i åkrarna bådar god »äring», hvarför han ej är 

 utsatt för någon förföljelse från människans sida. För roffåglarnas 

 angrepp torde han i regel gå fri, tack vare sin skyddande omgif- 

 ning: säd och högt gräs. Hans värsta fiende synes mig vara katten, 

 ehuru det torde vara förhastat att på denne kasta all skulden till 

 fågelns minskning. Hvar orsaken härtill än ligger, kan den åtmin- 

 stone ej sammanhänga med ogynnsamma häckningslokaler, hvilket 

 tyvärr ofta är fallet med andra af vår fågelfaunas medlemmar. 

 Tvärtom ökas ju med hvarje år kornknarrens gebit, och man kunde 

 vänta, att han i samma mån skulle tilltaga. Den väsentliga orsaken 

 torde, såsom redaktionen af Fauna och Flora redan framhållit, vara 

 ogynnsamma väderleksförhållanden. 



Gråsiskan (Acanthis linaria) synes i vinter ha förekommit i 

 ovanlig mängd i södra Sverige. I Fliseryds socken (Kalmar län) 

 iakttog jag i början af februari en flock, som med säkerhet uppgick 

 till mellan 400 ä 500 individer. Under hela månaden uppehöllo 



