OM DJUPFAUNAN I SVENSKA INSJÖAR 99 



mycket bör dock nämnas, som att hafvet, i största allmänhet 

 sedt, sönderfaller i litorala, pelagiska och abyssala (= profunda) 

 regioner. Litoral- eller strandregionen omfattar vattenbältet 

 utmed kontinenterna och de öar, som ligga strödda i hafvet. 

 Den pelagiska regionen omfattar de öppna oceanvidderna där- 

 utanför och öfvergår nedåt i abyssal- eller djupregionen, som 

 då naturligtvis kommer att intaga de största hafsdjupen och 

 omfatta området nedanför de båda förstnämnda regionerna. 



Denna djurgeografiska indelning kunde naturligtvis uppstå 

 först sedan man fått en närmare inblick i djurens fördelning 

 i världshafven. Gifvetvis ägnades det första intresset åt djur- 

 lifvet i strändernas omedelbara närhet. Ända till år 1818 hade 

 man ingen aning om det rika djurlif, som finnes i de stora 

 hafsdjupen. Men detta år gjorde John Ross på sin färd till 

 Baffinsviken för att finna nordvästpassagen några djuplod- 

 ningar, f. ö. de första af detta slag, som utförts ned till 1 000 

 famnars djup. 1 Ross fann härvid en sjöstjärna från detta 

 djup fastsittande på lodlinan och kunde sålunda påvisa, att 

 äfven de stora hafsdjupen, i motsats till hvad man förut antagit, 

 ej voro liflösa. Emellertid blef denna upptäckt obeaktad, och 

 då Forbes 1840 — 41 genom sina undersökningar i Ägeiska 

 hafvet syntes ha fastställt, att djurlifvet upphörde vid ungefär 

 500 meters djup, så tycktes detta ju blott vara en bekräftelse 

 af den gamla uppfattningens riktighet. Emellertid fortsattes 

 undersökningarna af en stor mängd expeditioner, hvilka snart 

 med full säkerhet konstaterade förekomsten af en till och med 

 mycket rik och omväxlande fauna på de stora hafsdjupen. 

 Främst bland dessa står den bekanta Challenger-expeditionen 

 1872—1876. Hvad Medelhafvet beträffar, påvisades ohållbar- 

 heten af Forbes' uppfattning först af fursten af Monaco. 



Liksom man först efter långvariga undersökningar erhöll 

 kännedom om existensen af en djuphafsfauna, var detsamma 

 fallet äfven med djupsjöfaunan. Man antog till en början som 

 utan vidare själfklart, att organismerna ej skulle kunna uthärda 

 de ogynnsamma förhållanden, som djupsjöområdet erbjuder, 



1 Ross lodade f. ö. ännu större djup. 



