OM DJUPFAUNAN I SVENSKA INSJÖAR I OQ 



Europa, så skola vi finna, att arterna ej uteslutande äro bundna 

 till djupt vatten, utan också förekomma i strandbältet. Likväl 

 gå de, som nämndt, djupt ner i sjöarna. Detta senare torde 

 sammanhänga med en viss grad af förkärlek för kallt vatten, 

 hvilken odisputabelt utmärker dessa båda arter. Otomesostoma 

 är i Schweiz mycket vanlig. Den finnes allmänt i alprandsjö- 

 arna, de s. k. subalpina sjöarna. Men dessutom förekommer 

 den i fjälltrakterna, där ofta i smärre sjöar. Såväl i lägre som 

 högre trakter kan den lefva ganska nära strandlinjen. Äfven 

 Plagiostomam är vanlig i de schweiziska sjöarna, där dess ut- 

 bredning liknar Otomesostoma's, dock med den högst betydliga 

 skillnaden, att den ej förekommer i fjällen'. I god överens- 

 stämmelse härmed står ju de båda arternas förekomst hos oss. 

 Till dessa arters djurgeografiska ställning återkomma vi längre 

 fram vid redogörelsen för kräftdjuren. 



Den tredje hvirfvelmasken, som kan förtjäna omnämnande, 

 är Dendrocoelum lacteum. Denna art är allmän både i små 

 och stora vattensamlingar, äfven i rinnande vatten, samt finnes 

 t. o. m. i Östersjön. Sedan gammalt är kändt, att den går ned 

 i djupregionen. I Sverige är den känd från Vätterns djupare 

 delar. I fjälltrakter förekommer den däremot aldrig, hvarken 

 hos oss eller i Schweiz, som ifråga om hvirfvelmaskarna är bäst 

 undersökt af alla länder. Intressant är, att denna art på dju- 

 pet utbildat en särskild varietet, utmärkt af reducerad stor- 

 lek och saknad af ögonfläckar. Den kan betraktas som en 

 dvärgform. Den i Vättern funna tillhör emellertid hufvudfor- 

 men. Arten finnes äfven i andra svenska sjöar på djupt vat- 

 ten, så t. ex. i Ekoln, där jag tagit den på 28 meters djup. 



De öfriga maskgrupperna kunna vi förbigå med tystnad. 

 Visserligen finnas bland dem flera arter utbredda äfven i de 

 stora sjödjupen, men de tillhöra delvis vidt utbredda arter, 

 och erbjuda därför mindre af intresse, i synnerhet som de sven- 

 ska arterna äro mycket litet undersökta. En art, Stylaria 

 lacustris, kanske dock bör omnämnas, emedan man i Genéve- 

 sjön funnit en särskild djupvarietet, liksom af föregående art. 



1 Äfven Otomesostoma är dock sällsynt i Schweiz' fjälltrakter. 



