OM DJUPFAUNAN I SVENSKA INSJÖAR 113 



Man antager också allmänt, att de maringlaciala relikterna un- 

 der denna tid invandrade till Östersjön. Möjligen skulle det 

 åtminstone på sina ställen starkt utsötade vattnet i det dåtida 

 Zanichelliahafvet kunna komma oss att betvifla möjligheten af 

 hafsarters invandring till och trefnad i detta haf. Härvid är 

 emellertid att märka, att detta ju dock faktiskt en gång måste 

 hafva skett, i det att arterna mångenstädes nu lefva i t. o. m. 

 fullkomligt sött vatten. Dessutom vande de sig naturligtvis 

 så småningom vid det allt sötare vattnet under sin invandring 

 genom de finska sunden. Härmed är naturligtvis ej sagdt, att 

 en större kontingent marina djur tålde att intränga i Östersjön 

 under denna tid. Tvärtom, sannolikt inkommo blott en del 

 mot sött vatten mera motståndskraftiga arter, och hit höra ju 

 bevisligen de fyra ifrågavarande kräftdjuren. Det finnes intet, 

 som talar mot deras invandring under Zanichelliatiden. 



Zanichelliahafvet öfvergick så i andra baltiska issjön, som 

 ju ånyo hade sött vatten. Denna sötvattensperiod måste såle- 

 des de invandrade arterna öfverlefva. F. ö. kan ju tänkas, 

 att de under denna tid drogo sig tillbaka till djuphålor med 

 eventuellt bräckt vatten. Då det salta vattnet åter bröt in och 

 Yoldiahafvet uppstod, kunde nya marina stammar invandra 

 genom Närkessundet. Om de ofvan antydda sunden funnos 

 öfver Finland, är det troligt, att därigenom också skedde en 

 förnyad invandring från nordost. Som nyss nämndes, antog 

 Loven endast en nordostlig invandring. Jägerskiöld har också 

 påpekat en del skäl, som synas tala för denna åsikt, nämligen 

 att några västgötasjöar, t. ex. Lygnern, hvilka endast haft för- 

 bindelse med Västerhafvet, sakna marina relikter. Emellertid 

 är Mysis funnen i irländska sjöar och Pontoporeia i sydväst- 

 ligaste Norge, hvilket, såsom von Hofsten framhållit, otvetydigt 

 visar, att dessa arters stamarter funnits i Västerhafvet. Det 

 finnes ju då intet skäl för att ej antaga detsamma beträffande 

 de öfriga arterna. En invandring västerifrån öfver Närkessun- 

 det måste således medgifvas som möjlig eller rent af sannolik. 



Yoldiahafvet öfvergick till Ancylussjön och denna till Li- 

 torinahafvet. Som Litorinahafvets salthalt var betydligt större 



Fauna o. Flora 1918. Haft. 3. 8 



