I I 4 FAUNA OCH FLORA 



än den nuvarande Östersjöns, måste under tidigare Litorina- 

 tiden de förut i Ancylussjöns söta vatten lefvande arterna ha 

 fått upplefva en afsevärd miljöförändring. Denna öfvergång från 

 sött till salt vatten sluppo emellertid en del stammar undan, de 

 nämligen, som nu förekomma i sjöar, hvilka ligga ofvan Litori- 

 nagränsen. Dessa sjöar hade under landets höjning redan af- 

 snörts vid Litorinatidens inträde. I dem öfvergingo således de 

 resp. arterna från Ancylussjön direkt till insjölifvet. Annor- 

 lunda skedde emellertid på andra ställen. I de sjöar, hvilka 

 ligga under Litorinagränsen, t. ex. Mälaren, måste arterna finna 

 sig i att först uthärda det salta Litorinavattnet, innan landet 

 definitivt höjdes så mycket, att sjöarna afsnördes. Detta är 

 således t. ex. fallet med Mysis, Chiridothea och Pontoporeia i 

 Mälaren och dess vikar. I Vänern slutligen, som väl till stor 

 del befolkades genom västlig invandring, böra ju arterna hafva 

 lefvat i salt vatten oafbrutet, tills de vid landhöjningen direkt 

 öfvergingo till lifvet i sött vatten. Vi se således, att arterna 

 vid olika tider och själfständigt på olika ställen samt äfven 

 efter olika öden blifvit sötvattensdjur. De olika sötvattens- 

 kolonierna hafva följaktligen i de olika typerna af sjöar olika 

 ålder, och de hafva uppstått oberoende af hvarandra. 1 Slutli- 

 gen torde i en del fall en relikt sekundärt spridt sig från en 

 sjö till en annan, i hvilken hafvet ej kvarlämnat någon dylik 

 relikt. För en sådan relikt har Jägerskiöld infört benämningen 

 sekundorelikt. Ekman har emellertid framhållit, att denna term 

 måste vika för den redan förefintliga pseudorelikt. 



De nu behandlade fyra kräftdjuren förekomma hos oss en- 

 dast i sjöar, hvilka äro belägna under högsta marina gränsen, 

 ett faktum, som ytterligare talar för deras marina ursprung. 

 Deras glaciala härkomst framgår J ramför allt däraf, att de i 

 sin utbredning äro starkt beroende af kallt vatten. De före- 

 komma därför endast i större sjöar, där vattnet vid ett visst 

 djup kan hålla sig vid låg temperatur hela året. Därför äro 

 dessa arter också ganska typiska representanter för djupfaunan, 



1 Ur denna synpunkt kunna således arterna i Vänern sägas vara relikter 

 från Yoldiatiden, i Mälaren från Litorinatiden. 



