OM DJUPFAUNAN I SVENSKA INSJÖAR I i 7 



arten förekommer ej i Nömmen. Alla dess öfriga förekomster 

 ligga under marina gränsen. 1 Allt talar således för, att relik- 

 ternas vandringsförmåga är ringa. Huru de ofvannämnda före- 

 komsterna i Danmark och Nordtyskland skola förklaras är ännu 

 ej afgjordt. Enligt en nyligen publicerad åsikt skulle det bero på 

 en oscillation af iskanten, sedan relikterna inkommit genom de 

 finska sunden. Vid en kortvarig framryckning af isen skulle 

 de isdämda sjöarna stigit, hvarvid relikterna blifvit pressade 

 mot söder. Att här närmare gå in på denna fråga kan af 

 flera skäl ej ifrågakomma. 



Af öfriga kräftdjur finnas flera m. 1. m. typiska represen- 

 tanter för djupsjöfaunan, hvilka äro funna i Sverige; vi måste 

 likväl här förbigå dessa, ehuru äfven bland dem några arter 

 (ostracoder), som stundom ansetts vara maringlaciala relikter, 

 kunde vara värda att omnämna. 



Efter denna behandling af reliktfrågan, vilja vi för ett 

 ögonblick gå tillbaka till de båda hvirfvelmaskarna Plagiosto- 

 mum lemani och Otomesostoma auditivum. Äfven dessa hafva 

 ansetts som maringlaciala relikter. Skäl, som synas tala för 

 det ohållbara i denna uppfattning, hafva emellertid fram- 

 ställts af von Hofsten. Mot deras marina ursprung och om- 

 bildning till sötvattensdjur i en geologiskt sedt så sen tid som 

 istiden strider det faktum, att de sakna närmare marina släk- 

 tingar och således skulle hafva genomgått starka omvandlingar 

 till följd af det söta vattnets inflytande. Vid jämförelse med 

 de maringlaciala kräftdjuren, där detta ej ägt rum, förefaller 

 alltså antagandet om marint ursprung högst osannolikt. Mot 

 deras glaciala härkomst kunna äfven invändningar göras. Bl. a. 

 visa de ej en fullt så utpräglad förkärlek för kallt vatten, utan 

 likna i detta afseende i viss grad den nyss omnämnda Pallasea. 

 Särskildt må framhållas, att Otomesostoma blifvit funnen i den 

 nu utdikade Mästermyr på Gotland, hvars grunda vatten varma 

 dagar uppvärmdes till 26° C. eller mera. Det är ju tydligt, att 

 denna temperatur ej kan vara passande för en maringlacial 



1 D. v. s. Yoldiagränsen. Dock nåddes Mullsjön, där arten även förekom- 

 mer, endast av baltiska issjön. 



