OM DJUPFAUNAN I SVENSKA INSJÖAR I 19 



håll. Denna diskontinuerliga utbredning kan endast förklaras 

 genom antagandet, att arten närmast efter istiden hade en vid- 

 sträcktare utbredning än nu och då förekom öfver hela vårt 

 land. Man har också funnit, att många kallvattensarter, bl. a. 

 också H. albinus, återfinnas i Alperna och alprandsjöarna under 

 samma förhållanden som hos oss, medan de saknas på det 

 mellanliggande låglandet eller där förekomma blott på särskilda 

 för dem gynnsamma lokaler. Detta har ledt till antagandet, att 

 denna fauna under istiden bebodde det isfria området i Mellan- 

 europa samt vid istidens slut följde den smältande isen såväl 

 mot söder som norr. I Mellaneuropa dog faunan till stor del 

 ut allt eftersom klimatet blef varmare. 



Insekter (Insecto). 



I nästan hvarje sjö, från jämförelsevis grundt vatten och 

 ned till de största djupen, skall man vid skrapningar finna ett 

 masklikt, vanligen rödaktigt djur i stor mängd. Det är larven 

 till en mygga, en chironomid. Larverna äro typiska bottendjur, 

 som ligga nedgräfda i slammet, där de af slem och slampartik- 

 lar hopfoga ett slags rör. I Schweiz' djupa sjöar äro de äfven 

 vanliga och gå där ned till de största djupen, i Vierwaldstätter- 

 sjön t. ex. till 214 meter. Arterna äro föga kända, och man 

 vet ej, om verkliga djuparter finnas. 



Blötdjur (MoUnsca). 



Ytterligare åtskilligt skulle kunna vara att tillägga om den 

 djurvärld, som finnes i sjöarnas djupare regioner, framför allt 

 om några mycket intressanta snäckor och musslor af släktena 

 Limncea och Pisidium. Likväl måste dessa här förbigås, sär- 

 skildt af den orsak, att kännedomen om dem hos oss är så 

 ringa, att en diskussion af hithörande spörsmål helt och hållet 

 skulle komma att röra sig på främmande mark. Vi skola i 

 stället öfvergå till en sammanfattning af det föregående och en 

 kort karaktäristik af djupfaunan. 



