OM DJUPFAUNAN I SVENSKA INSJÖAR I 2 I 



kunna hafva lika vidsträckt horisontal utbredning som den 

 nyssnämnda gruppen. Glaciala relikter, såsom Hygrobates 

 albinus, kunna sålunda blott förekomma i fjälltrakterna (där 

 de naturligtvis ej äro relikter) samt i låglandet endast i djupa, 

 eller i hvarje fall kalla, sjöar. De maringlaciala relikterna åter- 

 igen hafva i låglandet ungefär samma utbredning — bortsedt från, 

 att de finnas endast i hafvets närhet — men kunna af lätt 

 förstådda skäl ej finnas i fjällen. 



Här har hufvudsakligen talats om temperaturen som ut- 

 bredningsreglerande faktor. Att denna ej är den enda säger 

 sig själft. Sålunda torde det nu kunna anses bevisadt, att en 

 del i djupfaunan ingående arter äro slaminvånare och på den 

 grund bebo djupområdet. Andra arter kunna tänkas föredraga 

 annan bottenbeskaffenhet. Åter andra kanske äro beroende af 

 mörkret 1 eller vattentrycket. 



Af hvad som nu nämnts, torde åtminstone en sak tydligt nog 

 hafva framgått, nämligen att i djupfaunan ingå flera, ganska 

 olikartade djurelement. Om man därför talar om en djupfauna, 

 måste Ynan behålla i minnet, att det djursamhälle, som lefver 

 i djupet, ej är något enhetligt dylikt. Det ena djuret är beroende 

 af en, det andra af en annan faktor. Häraf följer också, att om 

 män vid djupfaunans vertikala begränsning endast använder sig 

 af vissa, på förhand utstakade fysikaliska faktorer, uppnås inga- 

 lunda det resultat, som ur djurgeografisk synpunkt afsågs med 

 en dylik åtgärd, nämligen åstadkommandet af en verklig, djur- 

 geografisk gräns. Man kan således ej utgå från allmänna fysi- 

 kaliska eller andra synpunkter, utan man måste först utreda 

 hvarje arts utbredning för sig för att sedan möjligen få fram 

 några allmännare resultat. 



Det låter sig ej göra att här utöfver ofvanstående antyd- 

 ningar ingå på djupsjöfaunans sammansättning, dess ursprung 

 eller de ombildningar, som det omgifvande mediet förorsakat hos 

 arterna. Det må till sist blott framhållas, att Forel's ursprung- 

 liga åsikt om djupområdet såsom ett skapelsecentrum på sista 



1 Detta gäller sannolikt ett par i Mellaneuropa förekommande arter, Ni- 

 phargus putaneus joreli och Asellus cavaticus Joreli. 



