142 FAUNA OCH FLORA 



hanen blifvit så förtrolig, att man nästan kunnat taga honom 

 med handen. 



Det inträffar ofta, att då man kommer i närheten af boet, 

 sätter sig hanen i toppen af ett högt vasstrå strax intill och 

 låter höra sitt oroliga läte, som — efter hvad jag kan finna — 

 mest erinrar om en ung skatas skrattande. Och då han blir 

 upprörd, reser han nackfjädrarna, blåser upp strupen, låter 

 vingarna hänga nedåt, spärrar ut stjärten och flyger oroligt 

 från strå till strå under gälla rop, som man återgifvit med 

 »Zäckäkäkäk». Honan är mindre aggressiv och flyger i regel 

 rundt fridstöraren, i det hon då och då utstöter korta, skarpa 

 ljud, som erinra om hanens i hastigt tempo återupprepade 

 »kerr, kerr, kerr, kerr», omväxlande med längre utdragna, 

 högre toner. 



Prof. A. Voigt liknar sången vid en grodas kväkande och 

 säger med full rätt, att den som blott en gång hört denna 

 trastsångarens egendomliga melodi kan näppeligen förväxla 

 den med någon annan sångfågels. — I Holland kallar man 

 fågeln »Kärra k i et», hvilket namn man härledt ur hans 

 - sång. 



Det synes mig icke otroligt, att i Yddingesjön flera par 

 trastsångare häcka, ty efter allt att döma finnes det här alla 

 de betingelser, som äro nödvändiga för att han skall känna 

 sig hemmastadd. Då emellertid ägaren af sjön, öfverhofjäg- 

 mästare, grefve Th. Thott på det noggrannaste skyddar fågel- 

 lifvet i sjön och högst ogärna ser, att man oroar fåglarna, 

 och då man svårligen med båt kan komma fram genom de 

 täta vassarna, och då det dessutom är förenadt med stor lifs- 

 fara att vandra omkring där, har jag icke kunnat konstatera 

 flera än just detta enda par. 



Naturligtvis är det icke uteslutet, att i de kringliggande 

 småsjöarna också finnas passande boplatser för trastsångaren, 

 och att alltså hans förekommande i Sverige icke blott är in- 

 skränkt till Yddingesjön. Jag håller det tvärtom för mycket 

 troligt, att han äfven häckar på andra orter. 



